U 1832. g. matematičar, Carl Gauss,
i profesor fizike, Wilhelm Weber
su dizajnirali sustav koji im je omogućio komunikacju
na udaljenosti dok su radili na njihovim eksperimentima-
povezujući obzervatorij i labaratorij za fiziku.
Ovo je riješilo vrlo važan problem,
koji je više bio zagonetka:
kako poslati sva slova abecede
koristeći samo jedan krug - ili crtu.
I njihov sustav je koristio galvanometar,
jer je bilo poznato da električna struja, prolazeći kroz
zavojnicu, stvara magnetsko polje koje prolazi
kroz centar petlje, i koje može pomicati iglu.
Ali umjesto samog pomicanja igle na daljinu,
njihov sustav je koristio prekidač koji je mogao obrnuti
smjer struje istog trenutka.
Ovo bi uzrokovalo da se
magnetsko polje oko petlje okrene,
i da se igla otkloni u desno ili u lijevo,
ovisno o smjeru struje -
time, davajući dva različita oblika signala -
ili 'simbola' - desnog ili lijevog otklona.
Najvažnije,dodjelio je kraći
simbol najčešćim slovima.
[Npr.] 'A' je bio jedan otklon u desno.
A 'E' je bio jedan otklon u lijevo.
I koristio je duže kodove za manje česta slova,
kao što je 'K' koji je bio tri otklona u desno.
I nakon nekog vremena, brzina prijenosa je bila
oko devet slova u minuti.
Svi telegrafi sa iglom koji su usljedili
patili su od istog problema -
i to je bio inžinjerski problem.
'Brzina signaliranja je bila spora.
Sada je 'Brzina signaliranja'
bila broj otklona u minuti
koja se mogla točno prenjeti i primiti.
I ako bi približio signale jedan drugome,
primatelj bi se zbunio, zbog brzine -
što bi rezultiralo greškama -
slično kako se slične note na klaviru poklope
i zajedno zvuče manje prepoznatljivo - ako sviraš brzo.
I tjekom vremena, brzina signaliranja
se ubrzano popravila.
Jedno poboljšanje je bilo da se
maleni trajni magnet doda na vanjski dio zavojnice.
Ovo je pomoglo da se igla vraća nazad
u neutralnu poziciju,nakon svakog otklona.
I ovi dizajn je doveo do širokog spektra
telegrafa sa iglama, koji su razmješteni diljem europe.
The Electric Relegraph Company
je bila prva javna telegrafska kompanija,
Formirana je u 1846. g. nakon što su njezini vlasnici kupili
patent za telegrafe sa iglom u to vrijeme.
Ali brzina tih raznih telegrafa sa iglom
nikada nije prekoračila brzinu od 60 slova u minuti -
jer nijedna igla nije mogla postići brzinu signala veću od
jednog otklona u sekundi.
I u početku, kompanija je naplaćivala korisnicima
prema njihovim porukama -
koje su mogle sadržavati do maximalno dvadeset riječi -
što je dužina jednog ''stausa na Twitteru''.
I do 1848, cijena slanja jedne poruke
iz Londona u Edinburg je bila šesnaest šilinga.
I to je otprilike bila tjedna plaća za, recimo,
vlasnika trgovine u to vrijeme.
Tako je ova tehnologija bila van dometa
većine ljudi.
U SAD-u, komercijalizacija telegrafa je bila
predvođena slikarom portreta, zvanog Samuel Morse.
koji je pratio razvoj
telegrafa sa iglom u Europi.
Morse je bitan, jer se fokusirao na
povećanje brzine kojom su slova mogla putovati.
To je učinio sa iglama.
I u 1838.g. je prvotno podnio patent
baziran na ideji da električna struja
može ili teći ili biti prekinuta -
i neprekinutost može biti organizirana da ima smisao.
Iako su njegovi dizajni na koji način proizvesti ove prekide
bili komplicirani, uključujući savijen sustav
zupčanika, poluga i elektromagneta.
Ipak, njegov sustav je bio pojednostavljen
nakon njegove suradnje sa Alfredom Vail-om.
To je dovelo do ikoničnog dijela korisničkog sučelja -
jednostavna poluga pokrenuta oprugom ili ključem
koji se mogao kontrolirati pritiskom prsta.
I na primateljskom kraju se nalazila poluga pokrenuta oprugom
koja se mogla povlačiti i puštati
pomoću snažnog elektromagneta.
Da bi se stvorila razlika slična otklonu lijevo-desno,
mijenjao je dužinu pritiska ključa ili širinu pulsa.
Zatvaranje sklopke prvi put za kratko vrijeme, se nazivalo točka.
Točka se može zamisliti kao
osnovna jedinica Morseova koda.
Zatvaranje sklopke
za tri jedinice vremena predstavlja crticu.
[ZVUK PORUKE KOJA SE ŠALJE MORSEOVIM KODOM]
Razmak upravo dovoljan.
Vrlo mali, uski razmaci između
točkica i crtica u slovu.
Točkica crtica točkica
[PORUKA SE ŠALJE MORSEOVIM KODOM]
Točkica crtica točkica
[PORUKA SE ŠALJE MORSEOVIM KODOM]
I to je bio izvor razlike
u njihovoj strategiji kodiranja.
Počevši od početne točke ili crtice - lijeve ili desne strane-
koja vodi ka drugoj točki ili crtici, i tako dalje.
I ta šema je pridodavala kraće redove simbola
češćim slovima -
bazrano na učestalosti slova -
koja su mogla biti preuzeta iz knjiga.
Najjednostavniji elementi -
kao što je jedna točka - predstavlja E.
Jedna crtica predstavlja T
Kako se elementi kompliciraju,
pridodajemo im rijeđe korištena slova.
I nakon slova, ovaj sustav umeće pauzu od tri jedinice vremena
Razmak između znakova u riječi ili grupi
je konstantan također - ali duži.
[PORUKA SE ŠALJE MORSEOVIM KODOM]
Važno je shvatiti da je značenje ovih poruka
bilo isprepleteno sa kontekstom u kojem su se slali
Sigurno se pitaš dali je točan razmak
stvarno tako bitan?
Ili je to samo dodatno uglađivanje -
lijepa stvar za učiniti- poput lijepog rukopisa?
Ako misliš tako, u krivu si. I pokazati ću ti zašto.
[PORUKA SE ŠALJE MORSEOVIM KODOM]
Točka za točku, crtica za crticu oni se poklapaju.
Samo razmak čini razliku između
jedne riječi i druge.