Hej, jag heter Frank,
och jag samlar på hemligheter.
Allt började med en tokig idé
i november 2004.
Jag lät trycka 3 000 vykort med min egen adress på,
som det här.
De var tomma på ena sidan,
och på den andra sidan
hade jag skrivit några enkla instruktioner.
Jag bad människor att anonymt dela med sig
av en hemlighet
de aldrig hade berättat för någon förut.
Jag delade ut vykorten på måfå
på Washingtons gator,
utan att veta vad jag kunde förvänta mig.
Men snart började tanken spridas som en löpeld på nätet.
Människor började köpa
och skapa sina egna vykort.
Jag började få hemligheter i min brevlåda hemma,
inte bara med poststämplar från Washington D.C.
utan från Texas, Kalifornien,
Vancouver, Nya Zeeland, Irak.
Min tokiga idé verkade snart inte så tokig.
PostSecret.com
är den mest besökta reklamfria bloggen i världen.
Så här ser min vykortssamling ut idag.
Ni kan se min fru
sträcka sig för att stapla en tegelsten vykort
på en halv miljon hemligheters pyramid.
Vad jag skulle vilja göra nu är dela med mig av
en mycket speciell handfull hemligheter
från den samlingen,
med den här först.
"Jag hittade dessa frimärken som barn,
och jag har väntat hela livet
på någon att skicka dem till.
Jag hittade aldrig någon."
Hemligheter kan ha många skepnader.
De kan vara chockerande
eller fåniga eller känslostarka.
De kan länka oss till vår djupaste mänsklighet
eller till människor vi aldrig kommer träffa.
(Skratt)
Kanske nån av er skickade in den här?
Jag vet inte.
Den här visar på ett mycket bra sätt
den kreativitet människor har
när de skapar och postar mig ett vykort.
Det här är uppenbarligen gjort av en halv Starbucks-mugg
med ett frimärke och min adress skriven på andra sidan.
"Kära biologiska mamma, jag har underbara föräldrar.
Jag har hittat kärlek. Jag är lycklig."
Hemligheter kan påminna oss om otaliga mänskliga draman,
om skörhet och hjältedåd,
som tyst utspelar sig
i människors liv runt omkring oss
även nu.
"Alla som kände mig innan 11 september
tror att jag är död."
"Jag brukade jobba tillsammans med stela religiösa människor,
så ibland hade jag inga trosor på mig
utan bara ett stort leende och skrattade för mig själv."
(Skratt)
Nästa hemlighet behöver förklaras lite innan jag visar er den.
Jag älskar att tala på universitetsområden
och dela hemligheter med studenter.
Ibland stannar jag kvar efteråt
och signerar böcker och tar kort med studenterna.
Nästa vykort är gjort
av ett av de fotona.
Jag borde också nämna att precis som idag,
vid det PostSecret-evenemanget,
använde jag en trådlös mikrofon.
"Din mikrofon var på under ljudkollen.
Alla hörde dig kissa."
(Skratt)
Det var väldigt pinsamt när det hände,
men sen insåg jag att det kunde varit värre.
(Skratt)
Ni förstår vad jag menar.
(Skratt)
"Inuti detta kuvert
ligger de sönderrivna bitarna
av självmordsbrevet jag inte använde.
Jag känner mig
som världens lyckligaste! (nu)"
"En av dessa män är min sons far.
Han betalar mig mycket för att hålla det hemligt."
(Skratt)
"Den där lördagen du undrade var jag var,
jo, jag var och hämtade din ring.
Jag har den i fickan, just nu."
Det här vykortet låg uppe på PostSecret-bloggen
på Alla hjärtans dag för 2 år sedan.
Det låg längst ner, det sista i en lång rad.
Det hade inte legat uppe längre än några timmar
när jag fick ett upprymt mejl
från killen som hade skickat in vykortet.
Han sa: "Frank, jag måste berätta för dig
vad som just har utspelat sig i mitt liv."
Han sa: "Mina knän skakar fortfarande."
Han sa: "I tre års tid har jag och min flickvän
har vi haft som tradition söndag morgon
att besöka PostSecret-bloggen tillsammans
och läsa hemligheterna högt.
Jag läser några för henne, hon läser några för mig."
Han sa: "Det har verkligen fört oss samman
genom åren.
Så när jag upptäckte
att du hade lagt upp
mitt överraskningsfrieri längst ner,
blev jag helt utom mig.
Jag försökte spela lugn, hålla skenet uppe.
Och precis som varje söndag,
började vi läsa hemligheterna högt för varandra."
Han sa: "Men den här gången tog det henne evigheter
att ta sig igenom varje."
(Skratt)
Men till slut gjorde hon det.
Hon kom till hemligheten på slutet, hans frieri till henne.
Och han sa: "Hon läste det en gång och sen läste hon det igen."
Och hon vände sig till honom och sa,
"Är det där vår katt?"
(Skratt)
Och när hon såg på honom
stod han på knä med ringen i hand.
Han friade, hon sa ja. Det var ett mycket lyckligt slut.
Så jag mejlade tillbaka till honom
och bad honom om en bild, vad som helst
som jag kunde dela med hela PostSecret-gemenskapen
och berätta om deras sagoslut.
Han mejlade mig den här bilden.
(Skratt)
"Jag hittade din kamera på Lollapalooza i somras.
Jag har äntligen framkallat bilderna
och vill jättegärna ge dem till dig."
Den här bilden återlämnades aldrig
till de som hade förlorat den,
men hemligheten har påverkat så många liv,
främst en student i Kanada
som heter Matty.
Matty inspirerades av den hemligheten
att grunda en egen webbplats
som heter IFoundYourCamera.
Matty ber människor
posta honom upphittade digitalkameror,
borttappade usb-minnen
med ägarlösa bilder.
Matty tar dessa foton
och lägger upp dem på sin sida varje vecka.
Människor besöker sidan
för att se om de kan hitta ett borttappat foto
eller hjälpa någon annan få tillbaka
foton de desperat har letat efter.
Det här är min favorit.
(Skratt)
Matty har kommit på ett fantastiskt sätt att använda
främmande människors vänlighet.
Trots att det är en så enkel idé,
kan den ha en enorm påverkan på människor liv.
Matty delade med sig av
ett känslosamt mejl han fick
från mamman i den här bilden.
"Det där är jag, min make och min son.
De andra bilderna är av min svårt sjuka mormor.
Tack för att din sida finns.
De här bilderna betyder mer för mig än du kan tänka dig.
Min sons födsel finns på den kameran.
Han fyller 4 år imorgon."
Alla bilder ni ser här
och tusentals andra
har skickats tillbaka till sina ägare -
ibland över hav,
ibland genom språkbarriärer.
Det här är det sista vykortet jag tänkte dela med er idag.
"När någon jag älskar
lämnar ett röstmeddelande på min telefon
sparar jag det alltid utifall de skulle dö imorgon
och jag inte hade något annat sätt
att höra deras röst igen."
När jag la upp den här hemligheten,
skickade dussintals människor
in röstmeddelanden från sina telefoner,
ibland några som hade bevarats i flera år,
meddelanden från familj eller vänner
som hade dött.
De sa att genom att bevara dessa röster
och genom att dela med sig av dem,
håller de sina älskade levande i tanken.
En ung tjej
la upp det sista meddelandet
hon någonsin fick från sin farmor.
Hemligheter kan ha många skepnader.
De kan vara chockerande eller fåniga
eller känslostarka.
De kan länka oss till vårt djupaste inre
eller människor vi aldrig kommer se igen.
(Inspelning) Ett sparat meddelande.
Farmor: ♫ Det är någons födelsedag idag ♫
♫ Någons födelsedag idag ♫
♫ Ljusen är tända ♫
♫ på någons tårta ♫
♫ Och vi är alla inbjudna ♫
♫ för någons skull ♫
Du fyller 21 idag.
Ha en underbar födelsedag, jag älskar dig.
Hej så länge.
Tack så mycket.
(Applåder)
Tack så mycket.
(Applåder)
Frank, det var jättefint,
så rörande.
Har du någonsin skickat ett vykort till dig själv?
Har du skickat in en hemlighet till PostSecret?
En av mina egna hemligheter finns i varje bok.
Jag tror ibland att anledningen till att jag startade projektet,
även om jag inte visste det då,
var för att jag kämpade med mina egna hemligheter.
Det var genom crowdsourcing,
genom främlingars vänlighet mot mig,
som jag kunde upptäcka
delar av mitt förflutna som plågade mig.
Har någon någonsin upptäckt
vilken hemlighet i boken som är din?
Har någon i ditt liv kunnat se det?
Ibland delar jag med mig av det, visst.
(Skratt)
(Applåder)