Hello, a nevem Frank,
és titkokat gyűjtök.
Minden egy őrült ötlettel kezdődött
2004 novemberében.
Kinyomtattam 3.000 magamnak címzett levelezőlapot,
épp mint ez itt.
Üresek voltak az egyik oldalon,
és a másik oldalra
néhány egyszerű utasítást írtam.
Arra kértem embereket, hogy névtelenül osszanak meg egy olyan féltve őrzött titkot,
amit még soha senkinek nem árultak el.
És véletlenszerűen szétosztogattam ezeket a levelezőlapokat
Washington város utcáin,
nem tudva, hogy mire számítsak.
De hamarosan az ötlet vírusszerűen kezdett terjedni.
Az emberek elkezdték megvenni
és elkészíteni a saját képeslapjaikat.
Elkezdtem titkokat kapni az otthoni postaládámba,
nem csak Washingtonból,
hanem Texasból, Kaliforniából,
Vancouverből, Új-Zélandról, Irakból is.
Hamarosan az őrült ötletem nem is tűnt olyan őrültnek.
PostSecret.com
a legtöbbet látogatott hirdetésmentes blog a világon.
És ma ilyen a képeslap gyűjteményem.
Itt a feleségem látható,
ahogy megpróbál feltenni egy képeslaptéglát
a több mint félmillió titokból álló piramis tetejére.
A következőkben
szeretnék megosztani néhány nagyon különleges titkot
ebből a gyűjteményből,
kezdve ezzel:
"Ezeket a bélyegeket gyerekkoromban találtam,
és egész életemben vártam,
hogy legyen valakim, akinek elküldhetem őket.
Soha nem találtam senkit."
A titkok sok alakot ölthetnek.
Lehetnek sokkolóak,
viccesek vagy meghatóak.
Kapcsolatba hozhatnak a legmélyebb emberi érzéseinkkel,
vagy emberekkel, akikkel sohasem fogunk találkozni.
[Koffeinmentes kávét adok a goromba vendégeknek!] (Nevetés)
Talán valaki közületek küldte be ezt.
Nem tudom.
Ez nagyon jól mutatja,
hogy az emberek mennyire kreatívak,
amikor elkészítik és elküldik ezeket a képeslapokat.
Ezt nyilván egy fél Starbucksos kávéspohárból csinálták,
egy bélyeggel és a címemmel a hátoldalán.
"Kedves biológiai anyám, remek szüleim vannak.
Szeretetre találtam. Boldog vagyok."
A titkok eszünkbe juttathatják a számtalan emberi drámát,
a gyengeséget és a hősiességeket,
amelyek némán zajlanak
a bennünket körülvevő emberek életében
ebben a pillanatban is.
"Mindenki, aki szeptember 11.-e előtt ismert
azt hiszi, hogy meghaltam."
"Egy csomó karótnyelt vallásos emberrel dolgoztam együtt,
ezért néha nem vettem fel bugyit,
és csak mosolyogtam és nevetgéltem magamban."
(Nevetés)
A következő egy kis magyarázatot igényel, mielőtt megmutatnám.
Imádok egyetemeken előadást tartani,
és megosztani titkokat és történeteket a diákokkal.
És néha utána még maradok,
hogy dedikáljam a könyvemet és fotózkodjunk a diákokkal.
Ez a következő képeslap
egy ilyen fotóból készült.
És azt is meg kell említenem, hogy akárcsak ma,
ezen a PostSecret eseményen is
drótnélküli mikrofont használtam.
"A mikrofonod nem volt kikapcsolva a hangpróba alatt.
Mind hallottuk, ahogy pisiltél."
(Nevetés)
Ez nagyon kínos volt, amikor megtörtént,
amíg rá nem jöttem, hogy lehetett volna rosszabb is.
Tudják miről beszélek.
(Nevetés)
"Ebben a borítékban
a széttépett darabjai vannak
egy búcsúlevélnek, amit nem használtam.
A legboldogabb embernek érzem magam a világon! (most)"
"Ezek közül a férfiak közül az egyik a fiam apja.
nagyon sokat fizet azért, hogy ezt titokban tartsam."
(Nevetés)
"Azon a szombaton, amikor nem tudtad hol vagyok,
nos, a gyűrűdet vettem meg.
Itt van most a zsebemben."
Ezt a képeslapot két évvel ezelőtt,
Valentin-napon tettem fel a PostSecret blogra.
A legalján volt, az utolsó titok a hosszú oldalon.
És még csak pár órája volt fent,
amikor kaptam egy örömtől túlcsorduló emailt
a férfitól, aki elküldte a képeslapot.
Azt mondta: "Frank, meg kell osztanom veled
ezt a történetet, ami épp lezajlott az életemben.
A térdem még mindig remeg.
Három éve a barátnőm és az én
vasárnap reggeli rituálénk
meglátogatni a PostSecret blogot együtt,
és felolvasni hangosan a titkokat.
Én felolvasok néhányat neki, ő felolvas néhányat nekem.
Ez igazán közelebb hozott minket egymáshoz
az évek során.
Így amikor megtudtam,
hogy kitetted
a meglepetés leánykérésemet a lap legaljára,
majd kibújtam a bőrömből.
Próbáltam nyugodtan viselkedni, hogy ne áruljak el semmit.
És mint minden vasárnap,
elkezdtük felolvasni egymásnak a titkokat.
De ezúttal úgy tűnt, hogy egy örökkévalóságig tart neki
mindegyik felolvasása.
De végül elérte.
Elért a legalsó titokhoz, amiben megkértem a kezét.
Elolvasta egyszer, aztán mégegyszer.
Hozzám fordult, és azt kérdezte:
,,Ez a mi macskánk?"
(Nevetés)
És amikor ránézett,
a férfi letérdepelt, és a kezében tartotta a gyűrűt.
Feltette a kérdést, és a lány igent mondott. A történet boldogan végződött.
Küldtem neki egy e-mailt,
hogy küldjön egy képet, valamit,
amit megoszthatok az egész PostSecret közösséggel,
hogy mindenki megismerhesse ezt a mesébe illő befejezést.
És ezt a képet küldte el nekem.
(Nevetés)
"Megtaláltam a fényképezőgéped a Lollapalooza fesztiválon.
Végre előhívtam a képeket
és szeretném odaadni őket."
Ez a kép sohasem jutott vissza
azokhoz, akik elvesztették,
de ez a titok sok életre volt hatással,
kezdve ezzel a kanadai diákkal,
akit Mattynek hívnak.
Mattyt megihlette ez a titok,
és elindította a saját weboldalát,
a neve IFoundYourCamera.
Matty arra bíztat embereket,
hogy küldjék el neki a talált digitális fényképezőgépeket,
az elveszett memória kártyákat
a megárvult képekkel.
És Matty fogja ezeket a képeket a fényképezőgépekről,
és kiteszi őket minden héten a weboldalára.
És az emberek meglátogatják az oldalt,
hátha felismernek egy képet, amit elvesztettek,
vagy hogy segítsenek valakinek visszaszerezni a képeit,
aki talán kétségbeesetten keresi őket.
Ez a kedvencem.
(Nevetés)
Matty egy zseniális módszert talált arra,
hogy kihasználja az idegenek kedvességét.
És lehet, hogy egyszerű ötletnek tűnik,
de hatalmas lehet a hatása az emberek életére.
Matty megosztotta velem
ezt a megható e-mailt,
amit a képen látható anyukától kapott.
"Ez én vagyok, a férjem és a fiam.
A többi képen a súlyosan beteg nagymamám szerepel.
Köszönöm, hogy létrehoztad ezt az oldalt.
Ezek a képek többet jelentenek nekem, mint azt el tudod képzelni.
A fiam születése van ezen a fényképezőgépen.
Holnap lesz négy éves."
Minden kép, amit itt látnak
és több ezer másik
visszatalált a személyhez, aki elvesztette őket --
néha óceánokon keresztül,
néha a nyelv határait leküzdve.
Ez az utolsó képeslap, amit ma szeretnék megosztani.
"Amikor a szeretteim
hangüzenetet hagynak a telefonomon,
mindig megőrzöm, arra az esetre, ha másnap meghalnának,
és nem lenne más alkalmam
valaha is újra hallani a hangjukat."
Amikor kitettem ezt a titkot,
több tucat ember
küldött hangüzeneteket a telefonjáról,
egyeseket évek óta őrizgettek,
üzeneteket rokonoktól vagy barátoktól,
akik meghaltak.
Azt mondták, az, hogy megőrizték a hangjukat,
és megosztották másokkal,
segített életben tartani a szeretteik szellemét.
Egy fiatal lány
elküldte az utolsó üzenetet,
amit valaha kapott a nagymamájától.
A titkok sok alakot ölthetnek.
Lehetnek sokkolóak, viccesek
vagy meghatóak.
Kapcsolatba hozhatnak a legmélyebb emberi érzéseinkkel,
vagy emberekkel, akikkel soha nem fogunk újra találkozni.
Hangüzenet: Első elmentett üzenet.
Nagymama: ♫ Valaki születésnapja van ma ♫
♫ Valaki születésnapja van ma ♫
♫ A gyertyák meggyújtva ♫
♫ valaki tortáján ♫
♫ És mind meg vagyunk hívva ♫
♫ Valaki nagy napjára ♫
Ma van a 21. születésnapod.
Legyen nagyon boldog születésnapod, és szeretlek.
Most elbúcsúzom.
FW: Köszönöm.
(Taps)
Köszönöm.
(Taps)
June Cohen: Frank, ez nagyon szép volt,
olyan megható.
Küldtél valaha magadnak képeslapot?
Küldtél valaha titkot a PostSecret blognak?
FW: Minden könyvben szerepel egy saját titkom.
Azt hiszem, valahogy az ok, amiért elkezdtem a projektet,
még ha ezt akkor nem is tudtam,
az volt, hogy a saját titkaimmal küzdöttem.
És a crowdsourcing-on keresztül,
az idegenek kedvességén keresztül
tudtam felfedni
a múltam olyan részeit, amelyek kísértettek engem.
JC: És volt olyan, hogy valaki rájött,
melyik titok volt a tiéd a könyben?
Volt olyan az ismerőseid között, aki felismerte?
FW: Igen, néha megosztom ezt az információt.
(Nevetés)
(Taps)