Chris Anderson: Tohle je tak zvláštní věc.
Váš software, Linux, běží v milonech počítačů,
pohání nejspíš velkou část Internetu.
A odhaduji, že existuje, řekněme,
miliarda a půl aktivních zařízení s Androidem.
Na každém běží Váš software.
To je docela ohromující.
Na to všechno musíte mít nějaký úžasný štáb, který to všechno řídí.
Tohle mi přišlo na mysl ‒ a šokovalo mě, když jsem to pak viděl na obrázku.
Chci říct, že tohle je ‒ tohle je celosvětové ústředí Linuxu.
(Smích)
(Potlesk)
Linus Torvalds: Opravdu to tak nevypadá.
A musím říct,
že nejzajímavější částí na tom obrázku,
na kterou lidé většinou reagují,
je ten stůl s chodícím pásem.
Je to nejzajímavější část mé kanceláře
a já už ho vlastně nepoužívám.
A myslím, že tyto dvě věci spolu souvisejí.
Způsob mojí práce je takový …
nepotřebuji žádnou vnější stimulaci.
Možná si povšimnete, že mám na stěnách světle zelenou barvu.
Slyšel jsem, že ji používají v psychiatrických léčebnách.
(Smích)
Má to být uklidňující barva,
není to nic, co by vás opravdu stimulovalo.
Počítač tady neuvidíte, jenom obrazovku,
ale hlavně se bojím, aby můj počítač nebyl ‒
nechci, aby byl velký a výkonný, i když to mám rád ‒
ale musí být opravdu neslyšný.
Znám lidi, kteří pracují v Google
a kteří mají doma svoje vlastní malé datové centrum,
já tohle nedělám.
Moje kancelář je ta nejnudnější, jakou jste kdy viděli.
A sedím si tam sám v tichu.
Když ke mně přijde kočka,
sedne si mi na klín
a já chci, aby bylo slyšet kočičí předení,
a ne zvuk větráků v počítači.
CA: Tak to je ohromující,
když dokážete tímto stylem práce
řídit to rozsáhlé technologické impérium ‒
určitě to je impérium ‒
tak to je úžasné svědectví o síle open source.
Řekněte nám, jak jste chápal open source
a jak to vedlo k rozvoji Linuxu.
LT: Pořád pracuji sám.
Opravdu ‒ pracuji sám ve svém domě,
často jen v županu.
Když se ukáže fotograf, obleču se,
takže na sobě mám oblečení.
(Smích)
A takhle jsem pracoval vždycky.
Chci říct, že jsem tak začínal i s Linuxem.
Linux jsem nerozjížděl jako společný projekt.
Byl jedním z řady mnoha projektů,
které jsem pro svou potřebu tou dobou dělal,
protože jsem potřeboval ten výsledek,
ale i proto, že mě prostě bavilo programovat.
Takhle bychom se ocitli konci cesty,
ke kterému jsme po 25 letech ještě stále nedoputovali.
Ale doopravdy to bylo o tom, že jsem pro sebe hledal nějaký projekt
a tehdy jsem si doopravdy žádný open source ještě nevyhlédl.
A stalo se to …
že ten projekt přerostl v cosi, s čím se chce každý pochlubit ostatním.
Fakt to bylo spíš něco jako: „Páni, podívej, co jsem udělal!“
A věřte mi ‒ tak skvělé to tehdy zase nebylo.
Zpřístupnil jsem to veřejnosti,
ale v té chvíli to pořád ještě nebyl open source.
Tehdy to byl otevřený zdrojový kód, ale nebylo za tím nic,
co by užívalo open-source metodologii,
jak ji chápeme dneska, totiž aby to vedlo k vylepšování.
Chtěl jsem spíš říct:
„Podívejte, na tomhle jsem půl roku pracoval,
rád bych, abyste to okomentovali.“
A chodili za mnou další lidé.
Na univerzitě v Helsinkách
jsem měl přítele, který byl stoupencem open source ‒
tehdy se tomu nejvíce říkalo „svobodný software“ ‒
a ten mě vlastně s tím pojmem seznámil,
hej, vždyť můžeš použít open-source licence, které už existují.
Chvilku jsem o tom přemýšlel.
Ve skutečnosti jsem se obával, že do toho vstoupí obchodní zájmy.
Většina lidí, kteří začínají, se nejvíc obává toho,
že z jejich práce bude těžit někdo jiný.
A já jsem si usmyslil: „K sakru proč?“
A ‒
CA: A pak se stalo to,
že Vám někdo pomohl s úpravou, o které jste si pomyslel:
„Páni, tohle je opravdu zajímavé, na tohle bych nepřišel.
To by to mohlo i vylepšit.“
LT: Zpočátku lidé ještě úpravami kódu nepřispívali,
spíš začali dodávat nápady.
A právě skutečnost, že se někdo další podívá na váš projekt ‒
a jsem si jistý, že jinde to platí také,
ale rozhodně to platí u programování ‒
vede k tomu, že se někdo další začne zajímat o váš program
a dozví se toho dost na to, aby vám mohl dát zpětnou vazbu
a přispěl s nápadem.
To pro mě byla obrovská věc.
Tou dobou mi bylo 21, byl jsem mladý,
ale v podstatě jsem už celou polovinu života programoval.
Do té doby byl pro mě každý projekt úplně soukromá věc
a bylo pro mě velkým objevem, když lidé začali kód komentovat
a poskytovat k němu zpětnou vazbu.
Bylo to ještě předtím, než začali pomáhat s úpravami,
v jedné takové nádherné chvilce jsem tuším řekl:
„Miluju ostatní lidi!“
Abyste si to špatně nevyložili ‒ jsem vlastně nespolečenský.
(Smích)
Já doopravdy jiné lidi rád nemám ‒
(Smích)
Zato mám rád počítače,
rád s lidmi komunikuji prostřednictvím e-mailů,
protože to poskytuje jakýsi odstup.
Ale miluju ty lidi, kteří se k mému projektu vyjadřují a zapojují se do něho.
A to tomu hodně pomohlo.
CA: Kdy nastal ten okamžik, kdy jste uviděl, co z toho vzniká
a že se to najednou rozjíždí,
kdy jste si uvědomil: „Moment, z toho by mohlo být něco obrovského,
ne jenom soukromý projekt, na který mám slušnou odezvu,
ale něco, čím exploduje vývoj v celém technologickém světě?“
LT: To tak nebylo.
Pro mě nebyla klíčovým momentem chvíle, kdy projekt obrovsky narostl,
ale chvíle, kdy teprve začínal.
Pro mě bylo klíčové, že jsem nebyl sám
a když se do projektu zapojilo 10, možná 100 lidí ‒
to byla rozhodující chvíle.
Všechno další se událo velmi pozvolně.
Přechod od 100 lidí k milionu pro mě není zas tak velká událost.
No, možná to může být něco, pokud ‒
Pokud chcete prodat výsledek své práce, pak je to obrovská věc ‒
jestli mě chápete.
Ale pokud vás zajímá technologie nebo pokud se zajímáte o projekt,
pak bylo klíčové získat komunitu.
Ta komunita pak postupně narůstala.
Vlastně to nebyl žádný konkrétní moment, kdy bych si řekl:
„Páni, teď se to ale rozjelo!“
protože to trvalo relativně dlouho.
CA: Všichni technologové mi říkají, že je to hlavně Vaše zásluha,
že jste od základů změnil jejich práci.
A není to jenom Linux, ale i záležitost, které se říká Git,
což je systém pro řízení vývoje software.
Řekněte nám o něm něco a o Vaší roli, kterou v tom hrajete.
LT: Jedním z problémů, který jsme měli,
a chvilku to trvalo, než se začal projevovat,
bylo to, když …
Když se počet lidí pracujících na projektu rozroste z 10 nebo 100
na 10 000 lidí, kteří ‒
chci říct, že jsme teď v situaci, kdy je jen do prací na kernelu
zapojeno na 1 000 lidí při každém vydání nové verze,
a ta vychází každé dva měsíce, zhruba každé dva až tři měsíce.
Někteří z nich toho moc neudělají.
Hodně lidí udělá jen malou změnu.
Ale když to máte udržovat,
s množstvím se mění i způsob, jakým to musíte dělat.
Zažili jsme s tím spoustu problémů.
A celá řada nástrojů dokáže udržovat jen zdrojový kód.
Jedním z nich je CVS, který se k tomu používal nejčastěji
a který jsem z duše nenáviděl a nechtěl s ním nic mít.
Zkoušel jsem něco jiného, něco radikálního a zajímavého,
něco, co nenáviděli všichni ostatní.
CA: (směje se)
LT: Ocitli jsme se v nepříjemné situaci,
kdy jsme měli tisíce lidí, kteří se chtěli podílet,
ale v mnoha případech kvůli mně stála práce,
když jsem nedokázal reagovat do té míry,
abych mohl spolupracovat s tisíci lidmi současně.
Git je můj druhý velký projekt,
který vznikl kvůli tomu, abych mohl spravovat svůj první velký projekt.
A přesně takhle pracuji.
Neprogramuji, abych ‒
no, programuji, protože mě to baví ‒
ale chci, aby to bylo něco smysluplného,
takže každý z mých projektů byl něčím, co jsem potřeboval
a ‒
CA: Takže Linux a Git vznikly skoro jako nezamýšlený důsledek
Vašeho přání, abyste nemusel spolupracovat s mnoha lidmi.
LT: Rozhodně ano.
(Smích)
CA: To je úžasné. LT: Jo.
(potlesk)
A přece, Vy jste tím mužem, který transformoval technologii,
ne jednou, ale hned dvakrát
a my se musíme snažit porozumět, proč tomu tak je.
Už jste nám trochu napověděl, ale …
Tady Vás máme na fotce jako dítě, s Rubikovou kostkou.
Zmiňoval jste, že jste programoval od svých 10 nebo 11 let, půlku svého života.
Byl jste takovým tím počítačovým géniem, znáte to, oním polobohem,
byl jste školní hvězdou, která dokázala cokoliv?
Jaký jste byl jako dítě?
LT: Jo, myslím, že jsem byl prototypem šprta.
Tím myslím, že jsem byl …
Tenkrát jsem se s lidmi moc nebavil.
To je můj mladší bratr.
Zjevně mě zajímala Rubikova kostka víc
než mého mladšího bratra.
(Smích)
Moje mladší sestra, která na obrázku není,
mě vždycky, když se sešla rodina ‒
a nejsme zrovna velká rodina, ale řekněme, že pár bratranců mám ‒
mě vždycky dopředu připravovala.
Třeba, než jsem vstoupil do místnosti, říkala vždycky:
„OK. Tohle je tak a tak …“
Protože jsem byl ‒ byl jsem nekňuba.
Byl jsem blázen do počítačů, do matiky, do fyziky.
V tom jsem byl dobrý.
Nemyslím, že bych nějak zvlášť vynikal.
Moje sestra by určitě řekla,
že jsem mimořádně výjimečný v tom, že jsem nikdy nic nenechal být.
CA: OK, u toho se zastavme, protože to je zajímavé.
Nikdy jste nic nenechal být.
Není to o tom, že je někdo nekňuba nebo že je chytrý,
ale že je … paličatý?
LT: Je v tom paličatost.
Není to o tom, že bych třeba
právě s něčím začal
a hned řekl: „OK, hotovo, pustím se do něčeho jiného ‒
Podívej: super, co!“
A všímám si toho také v mnoha dalších oblastech svého života.
Sedm let jsem žil v Silicon Valley.
A pracoval jsem tam pořád u jedné firmy, v Silicon Valley,
celou tu dobu.
Kdo to kdy slyšel.
V Silicon Valley to takhle nechodí.
Celý vtip Silicon Valley spočívá v tom, že lidé mění místa,
asi aby byl trochu větší zmatek.
Já takový nejsem.
CA: Ale když probíhal vývoj samotného Linuxu,
nesla někdy taková tvrdohlavost s sebou konflikty mezi lidmi.
Řekněte nám o tom něco.
Bylo to nezbytné pro udržení kvality toho, co se vyvíjelo?
Jak byste popsal, co se dělo?
LT: Nevím, jestli to bylo nezbytné.
Když se vrátím k tomu, že „nejsem společenský člověk“ ‒
někdy taky …
řekněme,
„neprokouknu“, jaké mají ostatní lidé pocity
a někdy kvůli tomu říkám věci, které jiným lidem ubližují.
A nejsem na to pyšný.
(Potlesk)
Ale zároveň to je ‒
chápu lidi, kteří mi říkají, že bych měl být vlídný.
A když jim pak zkouším vysvětlit, jak oni jsou hodní,
že by možná měli být průbojnější,
chápou to jako moji upjatost.
(Smích)
Snažím se tím říct, že každý jsme jiný.
Nejsem společenský;
není to nic, na co bych byl obzvlášť pyšný,
ale je to součástí mé osobnosti.
A jedna z věcí, která se mi na open source vážně líbí, je,
že opravdu umožňuje spolupráci rozdílných lidí.
Nemusíme se mít navzájem rádi ‒
a někdy se fakt nesnášíme.
Opravdu ‒ myslím tím fakt hodně ostré hádky.
Ale vlastně se dají najít věci, o kterých se ‒
stejně už dál nechcete dohadovat,
prostě protože se zajímáte o hodně odlišné věci.
A když se vrátím k tomu, co jsem říkal dřív,
že jsem se obával, že moji práci využijí ve svůj prospěch obchodníci,
tak se ukázalo, a to velice rychle,
že tihle obchodníci byli krásní, milí lidé.
A udělali všechno to, co jsem já vůbec neměl zájem dělat
a měli úplně jiné cíle.
Využívali open source způsobem, kterým jsem já jen nechtěl jít.
Ale protože to byl open source, mohli to dělat
a vlastně to opravdu krásně dohromady funguje.
Dokonce si myslím, že to funguje stejně.
Potřebujete mít lidi, kteří jsou k ostatním přívětiví, komunikátory,
pohodové a přátelské lidi, kteří by vás ‒
(Smích)
vážně chtěli obejmout a přijmout vás do komunity.
Ale takový každý není. A já takový nejsem.
Zabývám se technologií.
Jsou lidé, kteří se starají o UI.
Nemůžu dělat UI, to bych nepřežil.
Totiž, kdybych se ocitl na opuštěném ostrově
a jedinou věcí, jak se odsud dostat, by bylo udělat hezké UI,
umřel bych tam.
(Smích)
Takže jsou různé typy lidí
a teď se nevymlouvám, pokouším se to vysvětlit.
CA: Když jsme spolu minulý týden mluvili, zmiňoval jste se o jiné vlastnosti,
která mi přišla opravdu zajímavá, říkáte tomu mít cit.
Mám tady pár obrázků.
Myslím, že tohle je příklad obzvlášť špatného citu pro zápis programu
a tohle je napsáno lépe,
což je na první pohled zřetelné.
Jaký je mezi nimi rozdíl?
LT: Takže tohle je ‒
Kolik z vás tady vlastně někdy programovalo?
CA: Panebože.
LT: Ručím vám za to, že ti, co zvedli ruku,
někdy programovali něco, čemu se říká jednosměrný seznam.
A tak se to učí ‒
tím prvním, nepříliš povedeným přístupem,
vás to pro jednoduchost naučí na škole, když s programováním začínáte.
A nemusíte program chápat.
Pro mě je nejzajímavější
ten poslední příkaz if.
Protože u jednosměrného seznamu se dostanete do situace ‒
kdy se pokoušíte odstranit existující prvek ze seznamu ‒
a je rozdíl, jestli je to první prvek
nebo jestli je někde uprostřed.
Protože, jestliže je to první prvek,
musíte nastavit ukazatel na první prvek v seznamu.
Jestliže je uprostřed,
musíte změnit ukazatel u předchozího prvku.
To jsou dva úplně odlišné případy.
CA: A takhle to je lepší. LT: A tohle je lepší.
Nepotřebujete příkaz if.
A opravdu o nic moc nejde ‒
nechci, abyste chápali, proč není příkaz if potřeba,
ale chci, abyste pochopili, že někdy se dá na problém nahlížet různě
a přepsat program tak, aby se vyloučily speciální případy
a převedly se na ty běžné.
A takový program je pak dobrý.
Ale tohle je jednoduché, ze základního kurzu programování.
To důležité není ‒ třebaže detaily důležité jsou.
U lidí, se kterými chci spolupracovat, je pro mě dobrým znamením,
když mají dobrý cit, podle čehož …
Poslal jsem vám hloupý příklad,
který není výstižný, protože je příliš krátký.
Mít dobrý cit znamená mnohem víc.
Lidé s dobrým citem skutečně zpozorují obecné vzory
a jaksi instinktivně vědí, jak dělat věci správným způsobem.
CA: OK, takže když to teď tady shrneme.
Vy cítíte věci způsobem,
který dává smysl jenom programátorům.
Jste ‒
(Smích)
LT: Myslím, že to některým lidem tady smysl dávalo.
CA: Jste velmi šikovným programátorem a jste pekelně tvrdohlavý.
Ale musí v tom být ještě něco jiného. Chci říct, že už jste změnil budoucnost.
Musíte být schopen velkolepých vizí do budoucna. Jste vizionářem, je to tak?
LT: Vlastně jsem se na TEDu poslední dva dny
cítil malinko nesvůj, protože se tady odehrává plno vizí.
A já nejsem vizionář.
Nemám plán na další pětiletku.
Jsem technik.
A myslím ‒
totiž ‒ nemám vůbec nic proti všem těm lidem,
kteří stále chodí s hlavou v oblacích
a hledí směrem ke hvězdám a říkají: „Tam se chci vydat“.
Ale já zůstávám při zemi
a chci opravit výmol, který je přímo přede mnou,
dřív, než do něho spadnu.
Takový jsem já.
(Potlesk)
CA: Minulý týden jste se mnou mluvil o těchhle dvou lidech.
O koho jde a co s nimi máte společného?
LT: No, v technologiích je to tak trochu klišé,
celý ten souboj Tesly a Edisona,
kde Tesla je vnímán jako vědec-vizionář a muž bláznivých nápadů.
Lidé mají Teslu rádi.
Najdou se tací, kteří po něm pojmenovávají vlastní firmy.
(Smích)
Ta druhá osoba je Edison,
kterému vlastně často vyčítali, že byl jenom pěšák
a že byl ‒
myslím, že jeho nejznámější citát zní:
„Genialita je jedno procento inspirace a devadesát devět procent dřiny.“
A já jsem na straně Edisona, i když ne vždy ho lidé mají rádi.
Protože když si ty dva porovnáte,
Tesla je typ člověka, kterého dnes všichni hned berou,
ale kdo skutečně změnil svět?
Edison možná nebyl milý člověk,
dělal spousty věcí ‒
možná nebyl tak vzdělaný,
nebyl takový vizionář.
Ale myslím, že jsem víc Edison než Tesla.
CA: Tento týden jsou naším tématem na TEDu sny ‒
velké, odvážné, smělé sny.
Vy opravdu dokážete člověka ze snů vyléčit.
LT: Ano, snažím se je trochu mírnit.
CA: To je dobře.
(Smích)
Bereme vás tak, přijímáme to.
Firmy jako Google a mnohé další, na vašem software nepochybně
vydělávají miliardy dolarů.
Neštve vás to?
LT: Ne.
Ne, neštve mě to z několika důvodů.
Jedním z nich je, že se mi daří dobře.
Vede se mi opravdu dobře.
Ale dalším důvodem je ‒
že totiž pokud by to celé nebyl open source a nedal bych tomu volný průběh,
Linux by nikdy nebyl tím, čím je.
A přinášelo by to věci, které mě fakt nebaví, vystupování na veřejnosti,
ale zároveň je to zážitek.
Věřte mi.
Děje se kolem toho spousta věcí, díky kterým jsem velmi šťastný
a doufám, že jsem se rozhodoval správně.
CA: Dosáhla myšlenka open source ‒
a u toho myslím můžeme skončit ‒
dosáhla myšlenka open source ve světě plného uplatnění
nebo by se dalo zajít ještě dál,
existují ještě nějaké věci, které by se daly udělat?
LT: Tady jsem sám na vážkách.
Myslím, že jedním z důvodů, proč open source tak dobře funguje u software, je,
že i když zvážím všechno kolem,
program bývá většinou buď dobrý nebo špatný.
Často se dá poměrně úspěšně rozhodnout,
co je uděláno správně a co se nepovedlo.
Program buď funguje a nebo nefunguje,
což znamená, že je zde málo prostoru na dohadování.
A my se přesto hádáme.
Ve spoustě dalších oblastí ‒
lidé mluví o otevřené politice a podobných věcech ‒
a někdy je opravdu těžké říct,
že ty samé principy lze uplatnit i v některých dalších oblastech,
prostě protože z černé a bílé nevznikne šedá,
ale řada různých barev.
Je zřejmé, že ve vědě zažívá open source comeback.
Věda tu byla dřív.
Ale nakonec zůstala poměrně uzavřená,
s velmi drahými časopisy a dalšími věcmi.
S open source zažívá věda comeback,
například prostřednictvím arXiv nebo volně dostupných časopisů.
Wikipedia také změnila svět.
Existují i další příklady, jsem si jistý, že mnohé ještě přijdou.
CA: Ale Vy nejste vizionářem,
takže je nemusíte všechny jmenovat.
LT: Ne.
(Smích)
To je na vás, abyste je zrealizovali.
CA: Přesně tak.
Linusi Torvaldsi,
děkujeme Vám za Linux, děkujeme Vám za Internet,
děkujeme za telefony s Androidem.
Díky, že jste přišel sem na TED a že jste toho o sobě tolik prozradil.
LT: Děkuji.
(potlesk)