כשאנחנו חושבים על למידה,
אנחנו מדמיינים תלמידים בכיתה או אולם הרצאות,
ספריהם פתוחים על השולחן,
והם מקשיבים קשב רב למורה או מרצה
בקידמת החדר.
אבל בפסיכולוגיה יש ללמידה משמעות שונה.
לפסיכולוגים, למידה משמעה שינוי ארוך טווח בהתנהגות
המבוסס על התנסות.
שני סוגי הלמידה העיקריים נקראים
התניה קלאסית
והתניה אופרנטית, או אינסטרומנטלית.
בואו נתחיל עם התניה קלאסית.
בשנות ה-1890 פיזיולוג רוסי בשם איוואן פבלוב
ערך כמה מחקרים מפורסמים על כלבים.
הוא הראה לכלבים אוכל
וצלצל בפעמון באותו הזמן.
לאחר זמן, הכלבים קישרו את הפעמון עם האוכל.
הם למדו שכששמעו את הפעמון,
הם יקבלו אוכל.
בסופו של דבר, צליל הפעמון לבד
גרם לכלבים לרייר.
הם למדו לצפות למזון בהישמע צליל הפעמון.
תבינו, תחת תנאים רגילים,
מראה וריח של מזון גורמים לכלב לרייר.
אנחנו קוראים למזון "גירוי בלתי מותנה".
ולריור - "תגובה בלתי מותנית".
אף אחד לא מאמן כלב לרייר מעל סטייק.
אבל כשמקשרים גירוי בלתי מותנה כמו אוכל
עם משהו שהיה נייטרלי בעבר,
כמו צליל של פעמון,
הגירוי הנייטרלי הופך להיות גירוי מותנה.
וכך התגלתה ההתניה הקלאסית.
אנחנו רואים איך זה עובד עם חיות,
אבל איך זה עובד עם בני אדם?
בדיוק באותה צורה.
נגיד שיום אחד אתם הולכים לרופאה כדי לקבל זריקה.
היא אומרת, "אל תדאגו, זה לא יכאב בכלל,"
ואז נותנת לכם את הזריקה הכי כואבת שקיבלתם בחיים.
כמה שבועות לאחר מכן אתם הולכים לרופא השיניים לביקורת.
הוא מתחיל לשים מראה בפה שלכם
כדי לבדוק את השיניים שלכם,
והוא אומר, "אל תדאגו, זה לא יכאב בכלל."
למרות שאתם יודעים שהמראה לא תכאיב,
אתם מזנקים מהכסא ובורחים
בצרחות מהחדר.
כשהלכתם לקבל זריקה,
המילים "זה לא יכאב בכלל"
הפכו לגירוי מותנה,
לאחר שנקשרו לכאב של הזריקה,
הגירוי הבלתי מותנה,
שאחריו הגיעה התגובה המותנית -
לעוף משם מהר.
התניה קלאסית בפעולה.
התניה אופרנטית מסבירה איך תוצאות
מובילות לשינויים בהתנהגות רצונית.
אז איך פועלת התניה אופרנטית?
ישנם שני מרכיבים עיקריים בהתניה אופרנטית:
חיזוק ועונש.
חיזוקים מגבירים את הסיכוי
שתעשו משהו שוב,
בעוד שעונשים מפחיתים את הסיכוי לכך.
חיזוק ועונש יכולים להיות חיוביים או שליליים,
אבל לא במובן של "טוב" או "רע".
חיובי משמעו - הוספת גירוי,
כמו לקבל קינוח אחרי שאכלתם את הירקות,
ושלילי משמעו - הפחתת גירוי,
כמו לקבל ערב בלי שיעורי בית
כי הצלחתם במבחן.
בואו נראה דוגמא של התניה אופרנטית.
אחרי שאכלתם ארוחת ערב עם המשפחה,
אתם מפנים את השולחן ורוחצים כלים.
כשאתם מסיימים, אמא שלכם נותנת לכם חיבוק חזק
ואומרת, "תודה שעזרתם לי."
במצב הזה, התגובה של אמכם
היא חיזוק חיובי אם היא מגבירה את הסיכוי
שתחזרו על התגובה האופרנטית,
שהיא לפנות את השולחן ולשטוף כלים.
התניות אופרנטיות מתרחשות כל הזמן.
כמעט כל דבר שאנחנו עושים
הושפע מתי שהוא
מהתניה אופרנטית.
רואים אותה אפילו
בכמה מצבים יוצאי דופן.
קבוצה אחת של חוקרים הראתה את הכוח
של התניה אופרנטית
בכך שלימדה יונים להבין באמנות.
החוקרים השתמשו במזון כחיזוק חיובי,
ולימדו את היונים
להעדיף ציורים של מונה
על פני אלה של פיקאסו.
כשהראו להם יצירות של אמנים אחרים,
החוקרים זיהו הכללה של הגירוי
כשהיונים בחרו באימפרסיוניסטים
על פני הקוביסטים.
אולי בהמשך הם יַתנו את היונים
לצייר יצירות מופת משל עצמן.