Sekunardni šećer ubija?
Čekajte.
Pasivno pušenje ubija.
Uzrokuje rak pluća.
To znam, jer nam je to 1986. godine rekao ravnatelj američkog javnog zdravstva,
i što smo onda napravili?
Organizirali smo ogromne kampanje.
Na pakiranja cigareta počeli smo stavljati oznake kako ubijaju.
Započeli smo i javne kampanje kako bi djeca bila upoznata s time.
Kako rezultat, dijete bi vam jednog dana samo reklo,
"Mama, ako ne prestaneš pušiti, umrijet ćeš."
To je prilično dramatično.
To je uzbuna za javno zdravstvo.
Takvu uzbunu imamo i danas.
Tiče se sekundarnog šećera, i objasnit ću vam kako on ubija.
Svi poznajete primarne šećere.
Tako nazivam šećere koji se nalaze u voću, povrću,
grahoricama, orašastim plodovima, mlijeku;
to je laktoza, sve je to zdravo.
Tijelo zna kako ih može korisno probaviti,
sa svim proteinima, vlaknima i vitaminima koji su također prisutni.
Sekundarni šećer je termin koji sam sam osmislio
i odnosi se na skriveni šećer koji je dodan obrađenoj hrani.
Taj je nezdrav.
Prvo, skriven je.
Pogledajmo nakratko ovo.
Skriven je jer se ne nalazi tamo gdje ga očekujete,
u vašim pićima i slatkišima.
Skriven je budući da se polovica naše hrane sastoji se od pikantnih jela.
Pikantnih? Tako je!
Nalazi se u vašoj juhi.
Tri žličice šećera je u njoj.
U vašim je krekerima.
U njima je šest žličica.
Možda ćete reći da jedete samo par njih.
Da, jedna porcija uključuje pet krekera.
Znate li ikoga tko pojede pet krekera?
(Smijeh)
Pet komadića čipsa?
Ja ne poznajem nikoga takvog.
Obično pojedu cijelo pakiranje. To su žličice šećera.
I ima ih posvuda.
Kada kažem "posvuda",
mislim na kruh, pizzu, burgere.
Nalaze se u dresingu za salatu,
čak i u američkom najpopularnijem umaku.
Dobro ste pročitali ove brojke:
u ovoj boci ima 24 žličica šećera.
Da. U običnom pakiranju.
Možete reći da jedete samo malo.
No, sve se to zbraja.
Ovo nije ni najgora stvar.
Nakon 20 godina rada u ovoj industriji,
mislio sam da sam vidio i najbolje i najgore u njoj.
Prije nekoliko tjedana saznao sam za nešto još gore.
To želim podijeliti s vama danas.
Pogledajmo adaptirano mlijeko za bebe.
Najbolje mlijeko za bebe je definitivno majčino mlijeko.
Ono isto sadrži šećer.
Primarni.
Sedam posto majčinog mlijeka je laktoza, a to je dobro!
Ne može biti bolje za bebu.
No, u mnogim zajednicama, pretežno siromašnim,
gdje 50% majki ne doji koristi se adaptirano mlijeko.
Što se nalazi u ovome?
Manje laktoze i puno više šećera.
Kada kažem puno više, mislim - 61 žličica šećera.
To je ludo. Šokantno.
Nastavlja se kao ovisnost.
I tako će trogodišnjak dobiti ovakvo piće.
Pokazat ću vam veličinu te boce.
Ova bočica sadrži šest žličica šećera.
Marketing je varljiv, jer majke će pomisliti
da će im dijete izrasti kao žirafa.
Ne, neće! Narast će kao nilski konj!
(Smijeh)
Što radimo kasnije?
Izrastemo u odrasle ljude koji se daju nasamariti dijetama.
Razmislite malo o tome.
Razmišljate o hrani bez masnoća, zar ne?
To vam ne koristi.
Znajući kako to funkcionira u prehrambenoj industriji,
kada uklonimo masnoće iz proizvoda, postane bezokusno,
i što onda radimo?
Dodajemo šećer, tako da onaj vaš najdraži dresing za salatu,
koji već možda sadrži šećer iz vama neznanog razloga,
na kraju ima tri puta više šećera.
Probat ćete i hranu bez glutena.
Nemojte.
Ako je to samo iz hira, razmislite bolje.
Bezglutenska hrana često sadrži 30 do 40% više šećera nego uobičajeni proizvod.
Pomislit ćete da je organska hrana zdrava za vašu bebu.
Nije.
Organsko adaptirano mlijeko je najgore.
Sadrži 61 žličicu šećera.
To je skoro četvrtina kilograma.
O tome govorim.
u toj maloj kutiji ima ovoliko šećera.
Što ćemo poduzeti oko toga?
Predlažem li da svi prestanu konzumirati šećer?
Ne.
Nikada ne bih zabranio djetetu da jede slatko.
Živim u Parizu i znam kada mi je potrebno nešto slatko.
Ovo je ekler.
Moj slatkiš je čokoladni ekler,
s obzirom da pijem crnu kavu.
To je moje slatko.
No, ovo s desne strane ima previše šećera.
Izgledaju jednako.
Gledate ova dva komadića i mislite si da su jednaki.
Da, oba sadrže 260 kalorija.
No jedan od nijh je prepun šećera.
Tih devet žličica šečera su kao soda.
Napadaju vašu jetru naglim porastom šećera.
Na ovo mislim. Pogledajte što se događa.
Višak šećera pretvara se u glikogen.
Glikogen je zaliha masnoća.
To znači da inzulin ne dovodi šećer do mišića;
već poručuje tijelu da će se vratiti po njega kasnije.
Međutim, ako to radite dva-tri puta dnevno,
onda ostaje u vašem trbuhu.
I ne možete ga se riješiti.
Postoji direktna povezanost između toga koliko sekundarnog šećera unosimo
i povišene učestalosti srčanih bolesti, dijabetesa tipa 2 i pretilosti.
Kako ćemo zaustaviti tu ovisnost?
Govorim o ovisnosti.
Pokazat ću vam.
Ovdje možete vidjeti mozak
normalne osobe.
Crvene točkice predstavljaju dopamin.
To je nagrada.
To je ono "Aaa!" kada zagrizem u ekler.
I znam da neću pojesti još jedan ili dva.
Kod ovisnosti se događa sljedeće.
Vidite li razliku kod ovog mozga ovisnika o kokainu?
Nema crvenih točkica. Nema dopamina.
Sustav nagrađivanja ne funkcionira.
Zato trebam još. I još. I još.
Ovo je mozak pretile osobe.
Ovo nazivam ovisnosti o šećeru.
Isti je fenomen. Žudim za time.
Žudim do te mjere da konzumiram 22 žličice
30 žličica dnevno kod tinejdžera.
Kako ćemo ovo razriješiti?
Kako ćemo riješiti krizu pretilosti među djecom?
Pomoću sustava upozorenja.
To predlažem.
To smo već učinili za duhan,
zašto ne bismo mogli i ovdje za svu našu hranu
tako da imamo upozorenje na prednjoj strani pakiranja
kao dodatak onim sjajnim podacima koje nitko ne čita?
Ozbiljan sam. Broj žličica.
Za cijelo pakiranje, a ne samo za apsurdnu količinu serviranja.
Ako proizvod ne sadrži sekundarni šećer,
niti bilo kakve dodane šećere,
i to treba naznačiti sa zelenom naljepnicom.
Djeca će znati razliku,
tako da, kada dođe vrijeme za burger i pomfrit,
pitati će svoje roditelje,
"Jeste li sigurni da želite kupiti
tu bocu sa 57 žličica šećera za svoj pomfrit?
Ja želim onu bez šećera!"
To možemo učiniti, zajedno. Možemo izbrisati pretilost među djecom.
Mi, ljudi, moramo ovo gurati sve do Kongresa.
Hvala.
(Pljesak)