Els sucres secundaris maten?
No, espera.
El fum secundari mata.
Causa càncer de pulmó.
Ho sé, perquè el 1986, quan ens ho va dir el ministeri,
què vam fer?
Vam endegar campanyes massives.
Vam començar a etiquetar els paquets dient-hi "mata."
També vam començar campanyes per informar els nens.
I el que va passar és que un dia et deien:
"Mare, si no deixes de fumar, moriràs"
Bé, això és prou dramàtic.
És una emergència de salut pública.
I avui en tenim una.
És pel sucre secundari, i deixeu-me explicar com mata.
Tots coneixen el sucre primari, no?
Sucre primari: anomeno així el que hi ha a fruites i verdures,
llegums, fruits secs i llet;
és la lactosa, tot això és bo pel cos.
El cos sap molt bé com processar-lo.
juntament amb la proteïna, la fibra i les vitamines que també duen.
El que anomeno sucre secundari –i jo he inventat el terme–
és el sucre amagat que s'afegeix als aliments processats.
Aquest és el dolent.
De primer, està amagat.
Mirem-s'ho un segon.
És amagat, perquè no és on esperaríem que fos,
és a dir, a les begudes i els dolços.
És amagat, perquè la meitat del que mengem és als aliments salats.
Salats? Sí!
És a la sopa.
Tres culleradetes de sucre en aquesta sopa.
És a les galetes salades.
N'hi ha sis culleradetes.
Direu: "Bé, però tan sols en menjo unes quantes"
Si, una ració són cinc galetes.
Coneixeu algú que tan sols en mengi cinc?
Cinc patates fregides?
Jo no, oi?
Se'n mengen tota la bossa. I això és molt de sucre.
I és arreu.
I quan dic arreu,
vull dir al pa, la pizza, les hamburgueses.
A la salsa per amanir,
I fins a la salsa picant preferida.
Esteu llegint correctament les xifres:
hi ha 24 culleradetes de sucre en aquesta ampolla.
Sí, la de mida normal.
Direu: "Però espera. Tan sols me'n poso una mica."
Si, però tot suma.
I això no és el pitjor.
Després de treballar-hi 20 anys,
pensava que ja havia vist el millor i el pitjor d'aquesta indústria.
No. Fa unes setmanes, vaig descobrir que era encara pitjor.
I això és el que avui vull ensenyar-vos.
Ara, posem en context els substituts de la llet materna.
La millor llet per al nadó és, evidentment, la llet materna.
Duu sucre.
Sucre primari.
El set per cent és lactosa, i això és bo!
No pot ser millor per al nadó.
Però en moltes comunitats, comunitats amb pocs ingressos,
fan servir això – 50% de les mares no donen el pit.
I què hi ha?
Menys lactosa i molt de sucre.
I quan dic molt sucre, vull dir 61 culleradetes de sucre.
És de bojos. És impactant.
I això funciona com una addicció.
I ara, un bebè de tres anys prendrà una beguda com aquesta.
Observeu la mida d'aquesta ampolla.
Aquesta coseta duu sis culleradetes de sucre.
La propaganda és enganyosa; la mare pensa:
"Oh, el meu fill creixerà com una girafa!"
No, no ho farà! Creixerà com un hipopòtam!
(Rialles)
I què fem després?
Esdevenim joves adults i ara ens enganyen amb les dietes.
Penseu-ho un instant.
Penseu que no duu greixos, oi?
No, no en duu.
Altra vegada, coneixent la indústria i com funciona,
si eliminem el greix d'un producte esdevé insípid,
i què farem aleshores?
Afegir-hi sucre, i així el vostre amaniment preferit,
que ja duu sucre sense que sapigueu per què,
en duu el triple.
I ara proveu a menjar sense gluten.
Tampoc.
Si ho feu tan sols perquè és una moda, repenseu-vos-hi.
Si no duen gluten, sovint tindran 30-40% més sucre que el producte normal.
Potser pensareu: "El menjar ecològic és bo per al meu fill! És sa!"
No, no ho és.
La llet infantil ecològica és la pitjor.
Duu 61 culleradetes de sucre.
Són gairebé 200 grams.
A això em refereixo.
En aquesta caixeta, hi ha aquest sucre.
Què podem fer-hi, doncs?
Vull dir suprimir el sucre del tot?
No.
Mai diré als nens: "Allunyeu-vos del sucre."
Sóc de París. Sé quan em cal la meva dosi de sucre.
I aquí tinc el meu pal de xocolata.
D'aquí és d'on trec el meu sucre,
perquè em prenc el cafè sense sucre.
Aquest és, doncs, el meu sucre.
Però el de la dreta en té massa.
Semblen iguals.
Si us mireu aquestes dues coses, direu: "Oh! És el mateix."
Sí, 260 calories cadascun.
Però la diferència és que un és carregat de sucre.
I aquestes nou culleradetes de sucre són com un refresc ensucrat.
Produeixen un pic de sucre al fetge.
Em refereixo a això. Mireu què passa.
L'excés de sucre es transforma en glicogen.
I el glicogen s'emmagatzema en forma de greix per a més tard.
La insulina no el fa entrar als músculs.
Li diu al cos: "Després el vinc a buscar."
Però si feu això dos o tres cops al dia,
resta al ventre.
I no us en poder desfer.
Ara sabem que hi ha una relació directa entre el sucre secundari que prenem
i l'augment de malalties coronàries, diabetis de tipus 2 i obesitat.
Com aturarem aquesta adicció?
Perquè es tracta d'una addicció.
Deixeu-me que us ho ensenyi.
Aquí teniu una imatge del cervell
d'una persona normal.
Els punts vermells representen la dopamina.
És la recompensa.
És el "Ahhh!" quan mossego el pal.
I sé que no me'n menjaré dos o tres.
Però amb l'addicció passa això.
Veieu la diferència amb la imatge d'un addicte a la cocaïna?
Res de punts vermells. Res de dopamina.
El sistema de recompensa està apagat.
Per tant me'n cal més. Més. Més.
I aquesta és la imatge d'una persona obesa.
Això ho anomeno addicció al sucre.
El mateix fenomen. Ho anhelo.
Anhelo fins a 22 culleradetes.
30 culleradetes diàries els adolescents.
Com ho podem arreglar?
Com resoldrem la crisi de l'obesitat infantil?
Amb un sistema d'avisos.
Això és el que proposo.
Ho vam fer amb el tabac.
Per què no podem fer-ho amb els aliments
i posar una advertència al davant del paquet,
a més de tota la meravellosa informació que ningú no es llegeix, oi?
De veritat. Un nombre de culleradetes.
Les de tot el paquet, no les d'una ridícula ració.
I si el producte no té sucre secundari,
cap sucre afegit,
ho hauríem d'indicar i posar-hi una etiqueta verda.
Els nens sabran la diferència,
així, quan arribi el moment de l'hamburguesa i les patates,
diran als seus pares,
"Pare, estàs segur que vols
el refresc amb 57 culleradetes de sucre amb les patates fregides?
Jo en vull un sense cap!"
Això és el que podem fer. Plegats. Podem erradicar l'obesitat infantil.
Nosaltres, el poble, ho hem de dur al Congrés.
Gràcies.
(Aplaudiments)