Amikor bulikon veszek részt,
a jelenlévők igen hamar rájönnek,
hogy kutató vagyok,
és a szexet tanulmányozom.
Záporoznak rám a kérdések.
A kérdéseik megfogalmazása általában nagyon egyedi.
Többnyire így kezdik:
"Egyik barátom azt mondta...",
és így fejezik be:
"Ez igaz?"
Többnyire örömmel mondhatom,
hogy tudok rájuk válaszolni,
de néha azt kell mondanom:
"Ne haragudjon,
de nem tudom,
mert én nem olyan orvos vagyok."
Nem kórházi orvos vagyok,
hanem összehasonlító biológus, aki az anatómiát kutatja.
Nem az a munkám, mint önök közül sokaknak,
hogy rájöjjek: baj esetén hogyan kezeljük a különböző állatfajokat,
hanem tanulmányozom őket,
és próbálom megfejteni
a szövetek és szervek működésének titkát,
ha rendben funkcionálnak.
Keresem az alapvető biológiai problémák
megoldására kialakult hasonlóságokat
és eltéréseket.
Ma azért vagyok itt,
hogy meggyőzzem önöket,
nem élünk elefántcsonttoronyban
az egyetemeken.
Ellenkezőleg, az állatfajok,
a szövetfajták és szervrendszerek alapos tanulmányozása
olyan tudást adhat,
amely a humán egészségügyre is közvetlen hatást gyakorolhat.
Ez igaz mind a legutóbbi projektemre,
amely a férfi és női agyműködés eltérésére vonatkozik,
mind a pénisz anatómiájával és működésével kapcsolatos
előrehaladottabb kutatásomra.
Most már tudják, miért vagyok akkora partiarc.
(Nevetés)
A pénisz kutatásának példáján
fogom bemutatni,
hogy egy szerv tanulmányozásából szerzett tudás
hogyan ad ötleteket
egészen más fölfedezésekhez.
Biztos vagyok benne, hogy a teremben ülők mind tudják,
de ezt azért nemrég el kellett magyaráznom kilencéves csemetémnek:
a pénisz olyan szerkezet, amely az ondót továbbítja
egyik egyedtől a másikig.
A dia csak részben tükrözi,
milyen változatos módon
valósul ez meg az állatoknál.
Rengeteg anatómiai változata van.
Találhatunk köztük izomcsövet, módosult lábat, módosult uszonyt,
s emlősök húsos, tágulékony hengerét,
amit mindannyian ismerünk –
vagy legalább a hallgatóság fele biztosan.
(Nevetés)
Szerintem e sokféle változat annak köszönhető,
hogy ez nagyon hatékony megoldás
egy alapvető biológiai problémára:
az ondósejteknek a petesejthez juttatására
és a zigóták létrehozására.
Belső megtermékenyítés pénisz nélkül is megtörténhet,
de mikor az evolúcióban a belső megtermékenyítés megjelenik,
gyakran a pénisz is megjelenik.
Gyakran nekem szegezik a kérdést, ha ezekről kezdek beszélni:
"Mi váltotta ki e tárgy iránti érdeklődését?"
A válaszom erre: a vázszerkezetek.
Nem hinnék, hogy a vázaknak
és a pénisznek sok köze lenne egymáshoz.
Ez azért van, mert hajlamosak vagyunk
a vázrendszerre merev tartószerkezetként gondolni,
mely sebességet vagy erőt fejt ki.
A legelső biológiai kutatásom még egyetemistaként
a dinoszauruszok paleontológiájának tanulmányozásakor
e területre vitt.
Amikor biomechanikából mentem mesterképzésre,
olyan disszertációtémát akartam,
amely a vázrendszer szerepével kapcsolatos tudásunkat bővítené.
Számtalan dologgal próbálkoztam.
Egy csomó közülük nem jött össze.
Aztán egy nap eszembe jutott
az emlősök pénisze.
Ez aztán igazán fura szerkezet!
Mielőtt belső megtermékenyítésre alkalmassá válna,
mechanikai viselkedésének
igazán lényegesen meg kell változnia.
Többnyire rugalmas szerv.
Könnyen hajlik.
De a cél érdekében
a közösülés előtt
meg kell merevednie,
nem szabad hajlania.
Sőt, működnie is kell.
A működésképtelen nemzőszerv
nem képes utódot létrehozni,
s az egyed kihullik a génállományból.
Azt gondoltam:
na, végre egy probléma, amely vázrendszert igényel,
nem olyat, mint ez,
hanem olyat, mint emez,
hiszen funkcionálisan
bármely rendszer vázszerkezet,
amely tartja a szövetet, és erőt visz át.
Már tudtam: a földigilisztához hasonló állatok
– valójában majdnem mind -
szöveteiket
nem csontokra építve stabilizálják,
inkább megerősített, vízzel töltött tömlőkkel.
Ezek vázát hidrosztatikus váznak hívjuk.
A hidrosztatikus váz
két elemből áll.
A váz tartását
a nyomás alatt lévő folyadék
s a körötte lévő szövetfal kölcsönhatása adja,
a szövetfal tónusos állapotban van, és fehérjerostok erősítik.
A kölcsönhatás nélkülözhetetlen.
A két tényező nélkül nincs tartásunk.
Ha nincs fal,
ami körülvenné a folyadékot,
és tartaná a folyadék nyomását,
tócsa keletkezne.
Ha csak fal lenne,
a falat feszítő belső folyadék nélkül,
csak egy nedves rongyot kapnánk.
A pénisz keresztmetszeti képén
a hidrosztatikus váz
sok jellemzője megtalálható.
Középső része
a barlangos testek szivacsos szövete,
amely folyadékkal – esetünkben vérrel – telik meg,
és feszes, tömött szerkezeti fehérjében,
úgynevezett kollagénben gazdag szövetfal veszi körül.
Munkám kezdetekor a pénisz erekciójára
a legjobb magyarázat az volt,
hogy a fallal körülvett barlangos testek
megtelnek vérrel,
a nyomás nő, és hipp-hopp!, mereven föláll.
Ez megmagyarázta, miért nő meg.
Logikus: a több folyadéktól a szövetek megduzzadnak.
De ez nem adott magyarázatot az erekcióra,
mert hiányzott belőle az a mechanizmus,
amitől e szerv hajlíthatatlan lesz.
Senki sem foglalkozott még módszeresen a falszövettel.
Úgy véltem, a vázszerkezetben fontos a falszövet;
és a magyarázat része kell, hogy legyen.
Ekkor azt mondta
a konzulensem:
"Ácsi! Lassan a testtel!"
Mert hat hónapra rá, hogy ezt szóba hoztam,
a konzulensem rájött,
hogy tényleg komolyan veszem a péniszeket.
(Nevetés)
Leültetett, és figyelmeztetett,
valahogy így: "Csak óvatosan ezzel.
Nem biztos, hogy a téma sikert arat."
Attól tartott, csapdába esem,
mert társadalmilag kényes témát választok,
és a megoldás – úgy hitte –
lehet, hogy nem lesz különösebben érdekes.
Azért vélte így,
mert a természetben addig ismert
minden hidrosztatikus váznak
ugyanazok voltak az alapelemei.
Fallal körülvett
folyadék középen,
és a falban lévő erősítő rostok
egymást keresztező csavarvonalban rendeződnek
a váz hossztengelye körül.
A dián
egy szövetminta látható,
rajta egy ilyen típusú váz metszete,
amin a fal felszínét látjuk.
A nyíl a hossztengelyt mutatja.
Látható a jobbra és balra ferdén elhelyezkedő,
kékkel, illetve sárgával jelölt
két rostréteg.
Ha nem csak a rostok kis metszetét figyeljük,
látjuk, hogy e rostok csavarvonalban tekerednek
a váz hossztengelye mentén,
mint a kínai ujjcsapda esetén,
amit az ujjunkra húzunk, és rászorul.
E vázak sajátossságait
egy filmen fogom bemutatni.
Ez egy váz modellje,
amelyet egy felfújt tömlő köré tekert
szövetből készítettem.
A szövet ferdén van szabva.
Láthatják, hogy a szálak dugóhúzószerűen csavarodnak,
és a váz mozgásával együtt újra tudnak rendeződni.
A váz tehát rugalmas.
Belső vagy külső erők hatására
elég könnyen nyúlik, rövidül és hajlik.
Konzulensemnek azért fájt a feje,
hogy mi van, ha a pénisz falának szövete
azonos más hidrosztatikus vázakéval?
Mi lesz akkor munkámban az újdonság?
Milyen új tudással
gazdagítom a biológiát?
Azt mondtam magamnak: "Hát, fején találta a szöget."
Igen sokáig törtem rajta a fejem.
Egy dolog nem hagyott békén, mégpedig az,
hogy működés közben a péniszek
nem tekergőznek ide-oda.
(Nevetés)
Valami érdekesnek kellett ott történnie.
Folytattam a munkát, gyűjtögettem a szerv falszöveteit,
preparáltam, hogy mereven álljon,
metszetet készítettem, tárgylemezre tettem,
aztán mikroszkóp alatt vizsgáltam őket,
s különféle kollagénrostokból álló, összefonódó csavarvonalakra számítottam.
Ehelyett azonban ezt láttam.
Ez a külső és a belső réteg.
A nyíl a váz hossztengelyét mutatja.
Igazán meghökkentem.
Mindenkit meglepett,
akinek csak mutattam.
Miért lepődtünk meg?
Mert elméletileg tudtuk,
hogy a hidrosztatikus vázban
másként is elhelyezkedhetnek a rostok,
mégpedig a szerv hossztengelyéhez képest
nulla és 90°-os szög között.
De az a bökkenő, hogy a természetben addig senki sem figyelt meg ilyet.
Én voltam a legelső.
A rostok ilyen egyedi elhelyezkedésétől
a váz igen-igen eltérő tulajdonságú lesz.
Megmutatom egy modellen,
amely nagyon hasonlít az előzőhöz.
Ugyanolyan pamutszövetből és tömlőből készült,
ugyanakkora a belső nyomása.
Csak annyi a különbség,
hogy a rostok másként helyezkednek el.
Látni fogják, hogy a kettős csavar-modellel ellentétben
e modell ellenáll a nyújtásnak és a rövidülésnek
s a hajlításnak is.
Ez arról tanúskodik,
hogy a falszövetek szerepe nem merül ki
az érszövetek befedésében.
Ezek a pénisz vázának lényeges részei.
Ha a merevedésre képes szövetet nem övezné fal,
ha nem lenne ilyen módon megerősítve,
az alakja megváltozna,
de a felduzzadt pénisz nem állna ellen a hajlításnak,
és nem keletkezne erekció.
E megfigyelés egyértelműen hasznosítható
humán gyógyászati alkalmazásokban,
de szélesebb értelemben is:
protézisek, puha robotok tervezésében,
alapvetően bárhol,
ahol az alakváltozás és a merevség fontos.
Összegezve.
Húsz éve,
amikor így jelentkeztem az egyetemre:
"Kicsit érdekel az anatómia,"
egy egyetemi tanácsadó
azt mondta: "Az anatómia holt tudomány."
Nagyobbat nem is tévedhetett volna.
Meggyőződésem, hogy még sok tanulnivalónk van
testünk szerkezetéről és funkciójáról.
Nemcsak testünk genetikai és molekuláris biológiájáról,
hanem szöveteinkről is.
Időnk korlátozott.
Gyakran egyetlen betegségre, egy modellre,
problémára koncentrálunk,
de tapasztalatom arra int,
hogy megéri időt szánni rá,
hogy ötleteinket széles körben, máshol is alkalmazzuk,
és megfigyeljük, mire megyünk velük.
Végtére is, hogyha a gerinctelenek vázával kapcsolatos ötletekkel
bepillanthatunk
az emlősök szaporítószerveibe,
akkor ott sok más, még ismeretlen, hasznos kapcsolat is lehet,
mely előttünk még rejtőzve a fölfedezésünkre vár.
Köszönöm.
(Taps)