שתי אחיות עורכות את אותה בדיקת DNA.
התוצאות מראות כי אחת מהן היא 10% צרפתייה, האחות השנייה 0%.
שתי האחיות חולקות את אותו זוג הורים,
ולכן הן חולקות את אותם אבות קדומים.
אז איך ייתכן שאחת 10% יותר צרפתייה מהשנייה?
בדיקות כאלה מתבססות על ה-DNA שלנו
כדי לענות על שאלות הקשורות לשורשים שלנו,
אבל האמת היא שה-DNA שלנו אינו יכול לספר לנו הכול
על מי אנחנו או מהיכן אנחנו מגיעים.
בדיקות DNA עונות נהדר על כמה שאלות,
למשל, מי ההורים שלכם, אך הן גם יכולות לתת תשובות מבלבלות לשאלות אחרות,
למשל, האם יש לכם אבות קדומים מאזור מסוים.
כדי להבין מדוע זה קורה, חשוב להבין מהיכן מגיע ה-DNA שלנו.
ה-DNA של כל אדם מורכב מכ-6 מיליארד זוגות בסיסים
המאוחסנים ב-23 זוגות כרומוזומים, 46 בסך הכול.
זה עשוי להיראות ככמות מסחררת של מידע,
אבל 99% מהגנום שלנו משותף לכל בני האדם.
ה-1% הנותר מכיל את כל מה שייחודי לאדם בהקשר לאבותיו הקדומים.
בדיקות ה-DNA המסחריות עושות שימוש בפחות מ-1% מאותו 1% הזה.
כרומוזום אחד בכל זוג מגיע מכל אחד מההורים.
חצאים אלה מתאחדים ברגע ההתעברות: כאשר זרע וביצית,
כל אחד מהם עם 23 כרומוזומים בלבד, מתלכדים.
סיפור אבותינו הופך לערבוביה לפני ההתעברות.
הסיבה לכך היא ש-23 הכרומוזומים בתוך זרע או ביצית
אינם זהים לכרומוזומים של כל תא אחר בגוף.
כשהם הופכים מתא עם 46 כרומוזומים, לתא מין עם 23 בלבד,
הכרומוזומים בתוך כל זוג מחליפים כמה מקטעים.
תהליך זה מכונה שחלוף, ופירושו שכל זרע או ביצית
מכילים כרומוזומים בודדים שהם תערובת ייחודית של כל זוג.
תוצאות השחלוף שונות בכל תא מין,
ולכן קיים שוני לא רק בין הכרומוזומים של שתי אחיות לבין אלה של הוריהן,
אלא גם בין הכרומוזומים של שתי האחיות עצמן.
אירוע השחלוף מתרחש לפני ההתעברות,
כך שמקבלים מכל הורה בדיוק מחצית מה-DNA,
אבל אם חוזרים אחורה בזמן, הדברים הופכים מורכבים יותר.
ללא השחלוף, כל אחד היה מקבל 1/4 מכל סב או סבתא,
1/8 מכל סבא רבא, וכך הלאה,
אבל אירוע השחלוף המתרחש בכל דור יוצר שונות במספרים האלה.
ככל שהדורות מתרחקים מהאבות הקדומים,
כך סביר יותר שהם לא יהיו מיוצגים ב-DNA שלך בכלל.
לדוגמה, ללא שחלוף,
רק 1/64 מה-DNA שלך יגיע מכל אב או אם קדומים 6 דורות אחורה.
בגלל השחלוף, המספר הזה יכול להיות גבוה יותר,
למרות שאנחנו לא יודעים בוודאות כמה גבוה, והוא גם יכול לרדת ל- 0.
אז אחת האחיות איננה יותר צרפתייה
במובן שיש לה יותר אבות קדומים שמוצאם בצרפת.
אלא שהאבות הקדומים מצרפת מיוצגים יותר ב-DNA שלה.
אבל הסיפור אינו מסתיים כאן.
בדיקות לא מתחקות בפועל אחר ה-DNA של האבות הקדומים הצרפתיים של האחיות,
אין לנו גישה לגנום של אנשים שנפטרו
מדורות קודמים.
במקום זאת, התוצאות האלה מבוססות על השוואה
עם ה-DNA של בני אדם החיים בצרפת כיום.
הבדיקות מחפשות אחר סמנים גנטיים, או שילובים של סמנים גנטיים.
סמנים אלה הם רצפים קצרים, שמופיעים במקומות ספציפיים.
האחות שנחשבת "יותר צרפתייה" חולקת סמנים גנטיים
עם אנשים החיים בצרפת כיום.
ההנחה היא שסמנים משותפים אלה מצביעים על אבות קדומים
מאותו המקום: צרפת.
חשוב לציין כי התוצאות מבוססות על אנשים
שבדקו את רצף הגנום שלהם,
מתוכם 80-90% הם ממוצא אירופאי.
ישנם עמים ילידים רבים שבקושי מיוצגים, אם בכלל.
הבדיקה לא תחשוף מורשת של עמים שאינם מיוצגים במסד הנתונים,
ואין להשתמש בהן על מנת להוכיח גזע או אתניות.
וככל שיותר אנשים יבדקו את הרצף הגנטי, התוצאות שלך עשויות להשתנות.
במבט לאחור, ייתכן שתשיג תוצאה כמו: 2% ניאנדרטלי.
למרות שהניאנדרטלים היו מין נפרד מבני אדם,
2% אלה אינם מגיעים מתוך 99% מהגנום המשותף בין כל בני האדם,
אלא מאותו 1% שמשתנה.
הסיבה לכך היא שלפני כ-40,000 שנה,
אוכלוסיות אנושיות מסוימות, הולידו צאצאים עם ניאנדרטלים,
כלומר ישנם כיום אנשים שיש להם אבות קדומים ממוצא ניאנדרטלי.
אבות ניאנדרטלים קדומים רבים, למעשה:
ישנם כל כך הרבה דורות במהלך 40,000 שנה,
כך שתרומה גנטית יחידה של ניאנדרטל, לא היתה ניתנת לאיתור.
אתם יכולים להיות 100% צרפתיים ו-2% ניאנדרטלי בו זמנית,
אם כי שניהם מגיעים מ-1% ה-DNA שעושה אותנו שונים,
הם מתייחסים לדברים שונים.
חיפוש אחר עקבות אבותינו הקדומים ב-DNA שלנו מסתבך מהר מאוד.
גם הדרך שבה אנו יורשים את ה-DNA והמידע הזמין לבדיקה
מקשה על אמירת דברים מסוימים בוודאות של 100%.