[3. dubna 2016 jsme byli svědky největšího úniku dat v historii.]
[„Panama papers“ ukázaly, že si bohatí a mocní]
[schovávají ohromné částky na offshorových účtech.]
[Co z toho plyne?]
[Vysvětlí nám to Robert Palmer z organizace Global Witness.]
Tenhle týden se na nás hrnou a zaplavují nás příběhy,
jejichž zdrojem je únik 11 milionů dokumentů
z panamské právní firmy Mossack Fonseca.
Zveřejnění oněch dokumentů poodhrnulo závoj
utajovaného světa offshorových firem.
Vychází nám z toho obrázek,
jak se na společnosti jako Mossack Fonseca obracejí klienti, co jen řeknou:
"Hele, chceme anonymní firmu. Zařídíte to?"
Na světlo se dostaly příslušné e-maily a komunikace,
na světlo se dostalo, na jakém principu to funguje.
A už teď jsme svědky bezprostředních dopadů.
Svou funkci složil islandský premiér.
Objevila se zpráva,
že offshorové společnosti vlastní podnikatel podporující
brutálního syrského diktátora Bašára al-Asada.
Některá tvrzení spojují ruského prezidenta Vladimira Putina
se dvěma miliardami dolarů, ke kterým prý má vazby
přes svého přítele z dětství, dnes předního hráče na cello.
A spousta dalších boháčů a jednotlivců nejspíš teď napjatě trne,
jestli se neobjeví další várka příběhů a uniklých dokumentů.
Zní to jako zápletka ze špionážního filmu nebo z románu Johna Grishama.
Z pohledu nás, obyčejných lidí, je to cosi nesmírně vzdáleného.
Co je nám vlastně po tom?
Jenže jádrem pudla je,
že pokud si bohatí a mocní mohou ukládat peníze v offshorech
a vyhýbat se placení daní,
zůstane méně peněz na důležité veřejné položky,
jako je zdravotnictví, školství či infrastruktura.
A to už se týká nás všech.
Z pohledu naší organizace Global Witness bylo toto odhalení zcela zásadní.
Z médií celého světa i z úst významných politiků
teď slyšíme, že utajovaný ráz offshorů umožňuje
ukrývat a zastírat majetek.
To je něco, o čem hovoříme a na co poukazujeme už deset let.
Řada lidí se v tom asi trochu ztrácí, mají v tom zmatek
a přijde jim obtížné pochopit, jak svět offshoru funguje.
Já to přirovnávám k matrjošce.
Jedna společnost zastřešuje jinou společnost,
která zastřešuje jinou společnost,
až se prakticky nedá zjistit, kdo za celou strukturou opravdu stojí.
Právní orgány, daňové úřady, novináři či běžní občané
se pak jen obtížně mohou dopídit, jak se věci mají.
Je zajímavé, že v USA se o celé záležitosti zas až tak nemluví.
Možná je to prostě tím,
že ve skandálu nefigurují žádní prominentní Američané.
Není to ovšem tím, že by v Americe nebyli boháči,
kteří si ulívají majetek do offshorů.
Spíš jde o to, že v důsledku dostupnosti jiných offshorů
měla firma Mossack Fonseca méně klientů z USA.
Kdyby došlo k úniku dat z Kajmanských ostrovů,
ale třeba i z Delawaru, Wyomingu či Nevady,
asi by Američané byli zapleteni do podstatně většího počtu případů.
V řadě států USA po vás ostatně vyžadují méně informací,
musíte poskytnout méně informací,
když si zakládáte firmu,
než když chcete průkazku do knihovny.
A tahle informační mlčenlivost
umožňuje účelovým výborům pro vzdělávání rejžovat na školou povinných dětech.
Umožňuje šejdířům odírat naivní investory.
A to je jednání, které má dopad na nás na všechny.
S organizací Global Witness
jsme chtěli vidět, jak to vypadá v praxi.
Jak to vlastně chodí.
A tak jsme do právních firem na 13th Avenue v Manhattanu
vyslali vyšetřovatele s falešnou identitou.
Představil se jako africký vyslanec,
který chce do Států převést peníze pochybného původu
a koupit si dům, jachtu či tryskáč.
Bylo to opravdu příšerné, ale až na jednoho právníka
mu všichni poskytli konzultaci, jak ty pochybné peníze převést.
Šlo jen o předběžná setkání, takže k faktické dohodě
či přesunu peněz nedošlo,
ale jasně se ukázalo, že systém má trhlinu.
A musíme si uvědomit, že tady nejde o jednotlivé případy.
Nejde jen o jednoho konkrétního právníka, který zrovna naletěl našemu vyšetřovateli.
Nejde jen o jednoho mocipána, který se zrovna do něčeho zapletl.
Tady jde o systémový princip,
který nahrává korupci, daňovým únikům, chudobě a nestabilitě.
Abychom se s tím vypořádali, musíme změnit pravidla,
přenastavit je, aby znesnadnily možnost podobného jednání.
Možná to vypadá jako marný boj,
jako něco, co se sotva někdy změní,
protože tu vždycky budou bohatí a mocní.
Já jsem ale od přírody optimista
a vidím, že k určitým změnám už dochází.
Během posledních pár let
nastal ve vlastnictví firem podstatný posun směrem k větší transparentnosti.
David Cameron v roce 2013 nadnesl tohle téma k politickému jednání
na summitu G8 v Severním Irsku.
Evropská unie od té doby chystá v každém státě spustit
centrální registr faktických vlastníků a řídicích orgánů evropských firem.
Smutné na tom je, že USA v tomto ohledu zaostávají.
Demokraté i republikáni v Kongresu debatují o příslušné legislativě,
ale pokrok je o dost menší, než bychom si přáli.
Byli bychom proto rádi, aby „Panama papers“,
které nám ohromně odkryly fungování světa offshorů,
podnítily USA i celý svět k větší transparenci.
Z pohledu nás, lidí z Global Witness, je to příležitost ke změně.
Je potřeba, aby obyčejné lidi dopálilo,
že je možné schovávat identitu
za utajované společnosti.
Je potřeba, aby čelní představitelé sféry byznysu jasně řekli:
„Takovéhle tajnosti byznysu škodí.“
Je potřeba, aby vůdčí politici uznali, že jde o problém,
a deklarovali vůli přijmout proti němu zákonná opatření.
Máme možnost skoncovat společně s tajnostmi,
díky nimž v současné době bují daňové úniky,
korupce a praní špinavých peněz.