То је бруцош у мени.
Похађао сам укупно седам различитих школа,
свака прилично другачија од следеће:
на пројектима базирана,
настава на француском.
Моје искуство у свим овим школама ме је навело да схватим
да традиционална метода, позната и као формална метода
није прави начин да образујемо децу.
За вас који не знате,
оно што "традиционална" метода подразумева
јесте образовање деце кроз предавања
праћенo испитом.
Наравно, можда између буде нека групна дискусија
или можда чак лабораторија, ако имате среће.
Али стварно, то је само предавање праћено испитом.
Често су ми лутале мисли током неких предавања
и мислио сам у себи,
да ли стварно желим овако провести своје образовање?
Да ли стварно желим овако провести своје детињство у том случају?
Мислим колико вас је заспало некада на часу?
Тачно тако.
Баш доста.
И да ли је то због досаде?
Да ли је то због умора?
Вероватно и од једног и од другог.
Проблем са нашом тренутном методом
јесте да деца која се муче у школи једва могу све да испрате.
Статистике доказују доста о томе како нам иде.
Само у 2012. 52% деце која су полагала АСТ сматрана су неспремним за колеџ.
То је више од пола средњошколаца који се спемају за колеџ
за које се сматра да су неспремни.
Па, то ме тера да поставим питање:
Да ли стварно образујемо ђаке на прави начин
или децу, ако сте родитељи?
Размислите о томе.
Терате их да седе у лепим, правим редовима окренути лицем према једном месту,
кажете им о чему да мисле осам сати дневно
и да се такмиче да добију писмо
које ће, наводно, на крају одредити њихову будућност.
Да ли стварно образујемо нашу децу на исправан начин?
САД су на 17. месту у међународном образовању,
а поносимо се тиме што смо најбољи у свему осталом:
добра храна - у реду, то је дискутабилно -
добро вино,
а осредње образовање.
Да ли стварно образујемо нашу децу како треба?
Погледајте наше учионице,
нису се мењале 100 година - чини се као 150 година.
И даље су базиране на идеји индустријализације
и подучавању обичног радника за рад у фабрици.
Зато постоје звона која објашњавају када се ствари мењају
и зашто се образовање може поредити са исправном фабричом траком:
сирови материјали улазе, а на крају излазе готови производи.
Због тога децу подучавају у групама.
Зашто не можемо да превазиђемо идеју
да најбитнија ствар код деце није њихова старост.
Често су ме исмевали зато што сам бруцош.
"Не, то ти не знаш. Ти си само бруцош."
Сигуран сам да сте сви ви исто ово искусили.
Навело ме је да мислим:
који је најефикаснији начин да образујемо нашу децу, ђаке,
вас и мене?
То је идеја о терању јавних школа да се такмиче
у смислу да можете од њих направити универзитете.
Имамо неке од најбољих универзитета на свету
зато што се надмећу за ваш бизнис.
Значи, ако можемо дати ваучере породицама
и дозволити им да их расподеле како треба,
можда можемо учинити наш систем јавних школа професионалнијим.
Али опет, то је краткорочна промена,
и то не потврђује да ће се школски систем променити заувек.
Можемо пуно научити од финског система образовања
који је најбољи на свету.
Они потпуно одступају од институционалних стандарда
у смислу да су засновани на идеји да је мање више.
Типични дан финског ђака изгледа овако:
уђете на час,
чинија финског муслија у једној руци, кајсија у другој,
можда у десет ујутру и седите до два
и учествујете у групном раду цео дан -
учитељ је само медијум који вас одржава на задатку.
Још једна ствар код њих јесте да немају домаће задатке.
Мислим да је то велика ствар.
Знам да је доста вас натрпано домаћим задацима сваки дан.
Једном када доделите домаћи,
школа одједном постане терет, посао, задатак који морате испунити.
То убија љубав за учењем
која је у нама када смо млади и угашени.
Било како било,
две главне идеје које можемо извући из финског школског система,
од многих,
су идеје о савлађивању струке и индивидуализму.
Савлађивање струке је замисао о учењу предмета
на много дубљем нивоу и његово потпуно разумевање
уместо учења само ради полагања испита
и заборављања свега до следећег семестра.
Ако бисмо могли образовати децу кроз савлађивање струке,
можда би онда памтили ствари када одрасту, касније у животу.
Индивидуализација је прилагођавање образовања потребама сваког детета.
Сада, ако се то уради, зове се ИОП,
а то је за децу са различитим стиловима учења.
У стварности, сваком детету треба ИОП,
сваком детету треба сопствени индивидуализовани образовни план
зато што би то омогућило побољшање креативности.
Мислим, ако не волите математику, зашто бисте је онда радили, је л' тако,
ако неће утицати на вас у будућности?
Хајде да гледамо у будућност и да учимо на прошлошћу.
Алберт Ајнштајн једном рече:
"Образвоање је оно што остаје
када се заборави све што се учило у школи.
Чудо је да радозналост надживљава формално образовање."
То је моћан цитат.
Прихватите га.
Хвала вам.
(Аплауз)