[Phyllida Barlow: Omatehtud]
Mu ema oli väga loominguline
koomine, naisterõivaste tegemine, õmblemine
Ma armastan seda, kuidas ta mulle õpetas,
kuidas teha nukumaja mööblit
tühjadest tikutopsidest
Väga lihtsad, ad hoc asjade tegemise viisid.
See oli mänguasjapoe vastand -
kõik tehtu keerles ümber kodust leitud asjade.
Kui ma olin kunstikoolis,
oli seal nii palju õiget ja valet:
tehnikat, protsessi, vormi,
isegi ideid.
Ja oli igasuguseid tabusid -
nagu kodune elu või teatud liiki käsitööd,
mis olid seotud naistega,
nagu koomine ja õmblemine.
Õppida oli oluline iidseid, väljakujunenud
skulptuuri traditsioone,
aga mul ei olnud kätt nendes.
Aastaid hiljem, kuidas ma õpetasin oli mõjutatud
sellest, et mitte rõhutada õiget või valet lähenemist,
vaid leida kohti, mis suudaksid
paljastada midagi õpilasele isikupärast.
Tead, mille poole nad püüdlesid?
Mis oli toimumas nende peas?
Ja siis alustada nendes mõttelõnga ketramist
protsessidest,
mis peegeldaksid neid soove ja ambitsioone.
Mu õpetusstiil oli väga paljuski seotud sellega,
mis mulle tundus, jäi minul kunstikoolis saamata.
Mul on viis last.
Kõik on peaaegu neljakümnendates.
Ma arvan, et ma tahtsin edasi kanda oma ema positiivset mõtet -
et nad võivad elada õnnelikku elu,
teha, mida tahavad,
et nad ei ole kohustatud vastama
mingisugustele kõrgetele ootustele.
Nad kõik loovad kunsti.
Meie kolmas tütar on Londonis HIVi-positiivsetega tegelev õde
Tal on mõistlik töö,
aga ta maalib tihti, mis on imeline.
Palju on kunstnikke, kel pole näitusi.
Palju on kunsti, mida pole kunagi nähtud.
Ma arvan, et see haarab mind.
Selliste tööde loomisel, millel pole lõpp-punkti,
on oma üksindus ja kurbus.
Ja paljud kunstinud vaevlevad sellega terve oma elu,
ja see on heroiline.
Kas avaldamata romaan
oleks kunagi pidanud kirjutamagi?
Muidugi peab.
Sellel on ilmatu panus
praegusesse kultuuri,
sest sel indiviidil on suur kihk seda teha
ilma igasuguste teiste piiritlevate surveavaldusteta.
Minu isiklikud mõtted on,
et ma arvan, et on palju kunstimaailmas
ja selles, kuidas me kogeme kunsti,
mis on imeväärne, aga seal on ka palju
millest ei räägita või ei tunnustata,
mis on see nähtamatu ja teadmata,
ja loominguline tegevus on sügavalt isiklik kogemus.
Lihtsalt millegi loomises
peitub suurepärane, jõuline õhin.
Kas see kulub lihtsalt maha?
Ma loodan, et mitte. [naerab]