Kada je naša koža izložena ultraljubičastim zracima,
na svakoga od nas to deluje drugačije.
U zavisnosti od boje kože, potrebno je samo nekoliko minuta izloženosti
da jedna osoba pocrveni kao paprika,
dok su drugoj osobi potrebni sati da bi se primetila ikakva promena.
Šta objašnjava ovu razliku,
i kako je prvobitno naša koža poprimila toliko različitih nijansi?
Bez obzira na boju, naša koža skriva epsku priču
o ljudskoj neustrašivosti i prilagodljivosti,
pokazujući da u njenom variranju ključnu ulogu igra biologija.
Središte svega toga je melanin,
pigment koji daje boju koži i kosi.
Ovaj sastojak potiče od ćelija kože koje se zovu melanociti
i poprima dva osnovna oblika.
Jedan je eumelanin, koji stvara niz smeđih nijansi kože,
kao i crnu, smeđu, i plavu kosu,
a drugi je feomelanin, koji stvara crvenkastosmeđe pege i crvenu kosu.
Ali ljudi nisu uvek bili ovakvi.
Različite nijanse naše kože su rezultat evolucionog procesa
pod uticajem Sunca.
To je počelo pre otprilike 50 000 godina kada su naši preci migrirali
iz Afrike na sever prema Evropi i Aziji.
Ovi drevni ljudi su živeli između Ekvatora i Južnog povratnika,
područje koje je zasićeno sunčevim UV zracima.
Kada je koža izložena UV zracima duži vremenski period,
UV zraci oštećuju DNK unutar naših ćelija,
i koža počinje da gori.
Ako je oštećenje ozbiljno,
ćelijske mutacije mogu dovesti do melanoma,
smrtonosnog oblika raka koji se obrazuje u melanocitima kože.
Današnja zaštita od Sunca nije postojala pre 50 000 godina.
Kako su se onda naši preci borili sa napadom UV zraka?
Ključ za preživljavanje je bila njihova lična zaštita od Sunca
koja se proizvodila ispod kože: melanin.
Vrsta i količina melanina u našoj koži
određuje da li ćemo biti više ili manje zaštićeni od Sunca.
To se svodi na reakciju kože pri izloženosti sunčevoj svetlosti.
Kada je koža izložena UV zracima,
aktiviraju se posebni receptori rodopsini koji su osetljivi na svetlost,
a to stimuliše proizvodnju melanina kako bi se ćelije zaštitile od oštećenja.
Kod ljudi svetle puti, taj dodatni melanin potamnjuje kožu i ona postaje preplanula.
Tokom više generacija,
ljudi koji žive na područjima u Africi koja su zasićena sunčevom svetlošću
su se prilagodili tako što im je povećana proizvodnja melanina
i imaju više eumelanina,
što koži daje tamniju nijansu.
Ovaj ugrađeni štit od Sunca ih je štitio od melanoma,
što ih je verovatno činilo evoluciono vičnijima
i sposobnim da prenesu ovu korisnu osobinu na nove generacije.
Međutim, uskoro su neki naši preci koji su se prilagodili Suncu
migrirali prema severu izvan tropske zone,
šireći se nadaleko i naširoko po Zemlji.
Što su išli severnije,
to su manje bili izloženi direktnoj sunčevoj svetlosti.
To je predstavljalo problem,
jer iako UV zraci mogu da oštete kožu,
oni su i jednako korisni.
UV zraci pomažu našem telu da proizvede vitamin D,
sastojak koji jača kosti i pomaže nam u upijanju bitnih minerala
kao što su kalcijum, gvožđe, magnezijum, fosfat, i cink.
Bez njega ljudi osećaju jak umor i slabe im kosti,
što može dovesti do stanja poznato kao rahitis.
Za ljude čija je tamna koža predstavljala delotvoran štit od sunčeve svetlosti,
nedostatak vitamina D bi predstavljao ozbiljnu pretnju na severu.
Međutim, neki od njih su proizvodili manje melanina.
Bili su izloženi malim količinama svetlosti
te je postojala manja verovatnoća za pojavu melanoma,
a njihova svetlija koža bolje je upijala UV svetlost.
Tako da su oni uživali pogodnosti vitamina D, razvili jake kosti,
i uspeli da prežive i da stvore zdravo potomstvo.
Nakon mnogo generacija selekcije,
boja kože na tim prodručjima je postepeno posvetlila.
Kao rezultat prilagodljivosti naših predaka,
danas je naša planeta puna ljudi sa ogromnom paletom boja kože,
obično, tamnija koža bogata eumelaninom
u vrelim sunčanim područjima oko Ekvatora,
i sve svetliji tonovi kože bogate feomelaninom
koji se kreću u širokom opsegu
shodno manjem intenzitetu sunčeve svetlosti.
Dakle, boja kože nije ništa više do prilagodljive osobine
za život na steni koja kruži oko Sunca.
Možda upija svetlost,
ali definitivno ne odražava ličnost.