ב-2003,
ממשלת אנגליה ערכה סקר.
וזה היה סקר שמדד את רמת יכולות החשיבה המתמטית באוכלוסייה.
והם נדהמו לגלות
שעל כל 100 אנשים בגיל העבודה במדינה,
ל47 מהם חסרו יכולות מתמטיות ברמה 1.
עכשיו, יכולות מתמטיות ברמה 1 -- זה הטווח התחתון בציוני מבחני הבגרות.
זה היכולת להתמודד עם שברים, אחוזים ומספרים עשרוניים.
אז המספר הזה גרם להרבה לחץ בבית הנבחרים.
מדיניות השתנתה,
השקעות נעשו,
ואז הם הריצו את הסקר שוב ב-2011.
אתם יכולים לנחש מה קרה למספר הזה?
הוא עלה ל 49.
(צחוק)
ולמעשה, כשדיווחתי את המספר הזה ב-FT (מגזין פיננסי),
אחד הקוראים שלנו התבדח ואמר,
"המספר הזה הוא מזעזע רק ל-51 אחוז מהאוכלוסיה."
(צחוק)
אבל אני מעדיף, למעשה, את התגובה של התלמיד
כשהצגתי את המידע הזה בבית הספר,
שהרים את ידו ואמר,
"איך אתם יודעים שהאדם שיצר את המספר הזה
הוא לא גם אחד מה-49 אחוזים?"
(צחוק)
אז בברור, יש בעיות ביכולות החשיבה המתמטית,
בגלל שאלה כישורים חשובים לחיים,
והרבה מהשינויים האלה שאנחנו רוצים להציג במאה הזו
כוללים לגרום לנו להרגיש יותר בנוח עם מספרים.
עכשיו, זה לא רק בעיה באנגליה.
ה-OECD השנה שחרר כמה מספרים שבודקים יכולות חשיבה מתמטית באנשים צעירים,
ומובילה את הדרך, ארצות הברית --
כמעט ל 40 אחוז מהאנשים הצעירים בארצות הברית יש יכולת חשיבה מתמטית נמוכה.
עכשיו, אנגליה גם שם,
אבל יש שבע מדינות ב-OECD עם מספרים גבוהים מ-20 אחוז.
זו בעיה, בגלל שזה לא חייב להיות כך.
אם אתם מביטים בצד הרחוק של הגרף,
אתם יכולים לראות את הולנד וקוריאה מחזיקות בספרות בודדות.
אז יש בהחלט בעיה ביכולת החשיבה המתמטית שבה אנחנו רוצים לטפל.
עכשיו, כמה שלימודים כאלה חשובים,
אני חושב שאנחנו מסתכנים בלרעות אנשים לא בכוונה לאחת הקטגוריות האלו;
שיש שני סוגי אנשים:
האנשים שנוח להם עם מספרים, שיכולים לעשות חשבון,
והאנשים שלא.
ומה שאני מנסה לדבר עליו פה היום
זה שאני מאמין שזו דיכוטומיה שיקרית.
זה לא שילוב בלתי ניתן לשינוי.
אני חושב שלא צריכות להיות לכם יכולות יוצאות דופן בחשיבה מתמטית
כדי לקבל השראה ממספרים,
וזו צריכה להיות נקודת הפתיחה למסע שלנו קדימה.
ואחת הדרכים בהן אנחנו יכולים להתחיל את המסע הזה, בשבילי,
זה להביט בסטטיסטיקות.
עכשיו, אני הראשון להכיר בעובדה שלסטטיסטיקה
יש קצת תדמית בעייתית.
(צחוק)
זה החלק במתמטיקה
שאפילו מתמטיקאים לא ממש אוהבים,
בגלל שבעוד ששאר המתמטיקה נוגעת כולה לדיוק וודאות,
סטטיסטיקה היא כמעט ההפך מזה.
אבל למעשה, הומרתי מאוחר לעולם הסטטיסטיקה בעצמי.
אם הייתם שואלים את הפרופסורים שלי לתואר שני
איזה שני נושאים הכי פחות סביר שאצטיין בהם אחרי האוניברסיטה,
הם היו אמרים לכם סטטיסטיקה ותכנות,
ועדיין הנה אני, עומד להראות לכם כמה גרפים סטטיסטיים שתכנתתי.
אז מה נתן השראה לשינוי הזה בי?
מה גרם לי לחשוב שסטטיסטיקה היתה למעשה משהו מעניין?
זה באמת בגלל שסטטיסטיקה נוגעת לנו.
אם אתם מביטים באטימולוגיה של המילה סטטיסטיקה,
זה המדע של להתמודד עם מידע
שנוגע למדינה או לקהילה בה אנחנו חיים.
אז סטטיסטיקות נוגעות לנו כקבוצה,
לא לנו כאנשים בודדים.
ואני חושב שכחיות חברותיות,
אנחנו חולקים את הקסם הזה שנוגע לאיך אנחנו כאנשים מתייחסים לקבוצות שלנו,
לעמיתים שלנו.
וסטטיסטיקה בדרך זו היא הכי חזקה
כשהיא מפתיעה אותנו.
והיו סקרים באמת נפלאים שנערכו לאחרונה
על ידי איפסוס מורי בשנים האחרונות.
הם עשו סקר של יותר מ 1,000 בוגרים באנגליה,
ואמרו, עבור כל 100 אנשים באנגליה וווילס,
כמה מהם מוסלמים?
עכשיו התשובה הממוצעת לסקר הזה,
שהיו אמורים להיות מייצגים את כל האוכלוסיה היתה, 24.
זה מה שאנשים חשבו.
אנשים בריטים חשבו ש 24 מתוך כל 100 אנשים במדינה הם מוסלמים.
עכשיו, מספרים רשמיים גילו שהמספר האמיתי הוא בערך חמישה.
אז יש את הגיוון הגדול הזה בין מה שאנחנו חושבים, התפישה שלנו,
והמציאות כמו שניתנה על ידי סטטיסטיקה.
ואני חושב שזה מעניין.
מה יכול לגרום לתפישות המוטעות האלו?
והתרגשתי כל כך מהמחקר הזה,
שהתחלתי לשאול שאלות במצגות, התייחסתי לזה.
עכשיו, עשיתי מצגת
בבית הספר סיינט פול לבנות בהאמרסמית',
והיה לי קהל די דומה לזה,
חוץ מזה שהוא היה מורכב לגמרי מבנות בכיתה ו'.
ואמרתי, "בנות,
כמה בנות עשרה אתן חושבות שהציבור הבריטי חושב
שנכנסות להריון כל שנה?"
והבנות היו סמוקות פנים כשאמרתי
הציבור הבריטי חושב ש 15 מתוך כל 100 נערות
נכנסות להריון כל שנה.
והיתה להן כל זכות להתרגז,
בגלל שלמעשה, היו צריכות להיות לי יותר קרוב ל 200 נקודות
לפני שאני אוכל לצבוע אחת,
במונחים של מה שהמספרים האמיתיים אומרים לנו.
ובדומה ליכולת חשיבה מתמטית, זו לא רק בעיה בריטית.
איפסוס מורי הרחיבו את הסקר בשנים האחרונות לכל רחבי העולם.
וכך, הם שאלו סעודים,
לכל 100 בוגרים במדינה שלכם,
כמה מהם במשקל יתר או עבי בשר?
והתשובה הממוצעת מהסעודים היתה יותר מרבע.
זה מה שהם חשבו.
קצת יותר מרבע מהמבוגרים במשקל עודף או עבי בשר.
המספרים הרשמיים מראים, למעשה, שזה קרוב יותר לשלושה רבעים.
(צחוק)
אז שוב, הבדל גדול.
ואני אוהב את זה: הם שאלו ביפן, הם שאלו את היפנים,
עבור כל 100 יפנים,
כמה מהם חיים באיזורים כפריים?
הממוצע היה בערך חלוקה של 50-50, קצת מעל החצי.
הם חשבו ש 56 מתוך כל 100 יפנים חיים באזורים כפריים.
המספר הרשמי הוא שבעה.
אז הבדלים יוצאי דופן ומפתיעים לכמה,
אבל לא מפתיעים לאנשים שקראו את העבודה
של דניאל כהנמן, לדוגמה, כלכלן זוכה נובל.
הוא ועמיתו, עמוס טברסקי, בילו שנים בחקר הנתק הזה
בין מה שאנשים קולטים והמציאות,
העובדה שלאנשים למעשה יש אינטואיציה גרועה לסטטיסטיקה.
ויש הרבה סיבות לזה.
חוויות אישיות, בהחלט, יכולות להשפיע על התפיסה שלנו,
אבל כך, גם דברים כמו המדיה שמדווחת על דברים כיוצאי דופן,
במקום מה שנורמלי.
לכהנמן היתה דרך יפה להתייחס לזה, הוא אמר -
"אנחנו יכולים להיות עיוורים לברור מאליו, זה אומר שיש לנו מספרים לא נכונים,
"אבל אנחנו יכולים להיות עוורים גם לעוורון שלנו בנוגע לזה."
ויש לזה השלכות עצומות לקבלת החלטות.
אז במשרד הסטטיסטיקות בזמן שזה התרחש,
חשבתי שזה באמת מעניין.
אמרתי, זו בהחלט בעיה גלובלית,
אבל אולי גאוגרפיה היא העניין פה.
אלה היו שאלות שנגעו לכמה טוב אתם מכירים את המדינה שלכם?
אז במקרה הזה, זה כמה טוב אתם מכירים 64 מליון אנשים?
לא ממש טוב, מסתבר. אני לא יכול לעשות את זה.
אז היה לי רעיון,
שהיה לחשוב על סוג זה של גישה
אבל לחשוב על זה במובן מאוד מקומי.
האם זה מקומי?
אם נמסגר מחדש את השאלה ונגיד,
כמה טוב אתם מכירים את האזור המקומי שלכם,
האם התשובה שלכם תהיה יותר מדוייקת?
אז חיברתי שאלון:
כמה טוב אתם מכירים את האזור שלכם?
זו אפליקציה אינטרנטית פשוטה.
אתם מכניסים את המיקוד
ואז זה ישאל אתכם שאלות שמבוססות על מידע מפקד אוכלוסין
לאזור המקומי שלכם.
והייתי מאוד מודע בעיצוב של זה.
רציתי לעשות אותה פתוחה למגוון האנשים הרחב ביותר,
לא רק 49 אחוז שיכולים לחשב.
רציתי שכולם ישתתפו בזה.
אז לעיצוב החידון,
קיבלתי השראה ממערכת הסמלים של אוטו נוירת' משנות ה 20 וה30 של המאה ה 20.
עכשיו, אלה שיטות לייצוג מספרים
בשימוש בסמלילים חוזרים.
והמספרים שם, אבל הם יושבים ברקע.
אז זו דרך מעולה ליצג כמות
בלי להשתמש במונחים כמו "אחוזים,"
"שברים" ו"יחסים."
אז הנה השאלון.
הסידור של השאלון הוא,
יש לכם סמלילים חוזרים מצד שמאל שם,
ומפה שמראה לכם את האזור עליו אנחנו שואלים אתכם שאלות
מצד ימין.
יש שבע שאלות.
לכל שאלה, יש תשובה אפשרית בין אפס למאה,
ובסוף השאלון, מקבלים תוצאה כללית בין אפס למאה.
וכך בגלל שזה TEDx אקסטר,
חשבתי שתהיה לנו הצצה מהירה על החידון
בכמה מהשאלות הראשונות על אקסטר.
וכך השאלה הראשונה היא:
עבור כל 100 אנשים, כמה מתחת לגיל 16?
עכשיו, אני לא מכיר את אקסטר טוב בכלל, אז היה לי ניחוש בקשר לזה,
אבל זה נותן לכם רעיון על איך החידון הזה עובד.
אתם גוררים את הסרגל להאיר את הסמלילים שלכם,
ואז פשוט תלחצו "שליחה" כדי לענות,
ואנחנו מנפישים את ההבדל בין התשובה שלכם והמציאות.
ומסתבר, הייתי די גרוע בניחוש: חמש.
מה עם השאלה הבאה?
היא שואלת בנוגע למה הגיל הממוצע,
אז הגיל בו חצי מהאוכלוסיה צעירה יותר
וחצי מהאוכלוסיה מבוגרת יותר.
וחשבתי 35 -- זה נשמע גיל ממוצע בשבילי.
(צחוק)
למעשה, באקסטר, זה ממש צעיר,
והערכתי נמוך מדי את ההשפעה של האוניברסיטה באיזור הזה.
השאלה נעשית קשה יותר כשאתם ממשיכים.
אז זו שואלת בנוגע לבעלות על בתים:
עבור כל 100 בתים, כמה מהם בבעלות עם משכנתה או הלוואה?
וגידרתי את ההימור שלי פה,
בגלל שלא רציתי להיות בסטייה של יותר מ 50 בתשובה.
(צחוק)
ולמעשה, אלה נעשים קשים יותר, השאלות האלו,
בגלל שכשאתם באיזור, כשאתם בקהילה,
דברים כמו גיל -- יש רמזים לאם האוכלוסיה מבוגרת או צעירה.
רק בלהביט סביב האיזור, אתם יכולים לראות את זה.
משהו כמו בעלות על בתים היא הרבה יותר קשה לראות,
אז אנחנו חוזרים להיוריסטיקה שלנו,
הדעות הקדומות שלנו בנוגע לכמה אנשים אנחנו חושבים שהם בעלי הבתים שלהם.
עכשיו האמת, כשאנחנו מפרסמים את החידון הזה,
מידע הצנזוס שהוא מבוסס עליו כבר היה בן כמה שנים.
היו לנו כניסות ברשת שמאפשרות לכם להכניס את המיקוד
ולקבל סטטיסטיקות שנים אחורה.
אז בכמה מובנים,
זה היה הכל מעט ישן ולא בהכרח חדש.
אבל התעניינתי לראות איזו תגובה נקבל
בלהפוך את המידע למשחק בדרך בה עשינו,
על ידי שימוש באנימציה
ולשחק על העובדה שלאנשים יש תפישות משלהם.
מסתבר, שהתגובה היתה, אממ...
היתה יותר משהייתי יכול לצפות.
זו היתה שאיפה ישנה שלי להפיל אתר סטטיסטיקה
בגלל דרישת הקהל,
(צחוק)
ה URL הזה מכיל את המילים "סטטיסטיקה," "ממשלה" ו"UK,"
שהן שלוש מהמילים הכי פחות אהודות ב-URL.
והדבר המדהים בנוגע לזה היה שהאתר ירד
ברבע ל 10 בערב,
בגלל שאנשים למעשה התחברו למידע
מרצונם החופשי,
בשימוש בזמן האישי שלהם.
מאוד התענייתי לראות
שקיבלנו משהו כמו רבע מליון אנשים
שמשחקים בחידון תוך 48 שעות מעלייתו.
והוא הצית דיון עצום ברשת, במדיה החברתית,
שנשלט בעיקר
של ידי אנשים שנהנים מהתפישות המוטעות שלהם,
שזה משהו שלא יכולתי לקוות לטוב ממנו,
בכמה מובנים.
אהבתי גם את העובדה שאנשים התחילו לשלוח אותו לפוליטיקאים.
כמה טוב אתם מכירים את האיזור שאתם טוענים שאתם מייצגים?
(צחוק)
ואז רק כדי לסיים,
אם נחזור לשני סוגי האנשים,
חשבתי שזה יהיה מאוד מעניין לראות איך אנשים שטובים במספרים יצליחו בחידון.
הסטטיסטיקאי הלאומי של אנגליה וווילס, ג'ון פולינגר,
הייתם מצפים שהוא יהיה די טוב.
הוא קיבל 44 לאיזור שלו.
(צחוק)
ג'רמי פקסמן -- אם אני אודה, אחרי כוס יין -- 36.
אפילו גרוע מזה.
זה רק מראה לכם שהמספרים יכולים לתת השראה לכולנו.
הם יכולים להפתיע את כולנו.
אז הרבה פעמים, אנחנו מדברים על סטטיסטיקה כמדע של חוסר הביטחון.
מחשבת הפרידה שלי להיום היא:
למעשה, סטטיסטיקה היא המדע שלנו.
ולכן אנחנו צריכים להיות מוקסמים מהמספרים.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)