Tilbage i 2003,
gennemførte den britiske regering en undersøgelse,
der målte regnefærdigheden
i befolkningen.
Og de var rystet over at se,
at for hver 100 erhvervsaktive voksne,
manglede 47 af dem niveau 1-regnefærdigheder.
Niveau 1-regnefærdighed -- det er en lav GCSE-score.
Det er evnen til at regne med brøker, procenter og decimaler.
Dette tal skabte en masse hændervridning i Whitehall.
Politikker blev ændret,
investeringer blev foretaget.
Derefter udførte man undersøgelsen igen i 2011.
Kan I gætte, hvad der skete med dette tal?
Det gik op til 49.
(Latter)
Og da jeg skrev om dette tal i Financial Times,
spurgte en af vore læsere og sagde:
"Dette tal er kun chokerende for 51 procent af befolkningen."
(Latter)
Men jeg foretrak reaktionen fra en skoleelev,
da jeg præsenterede denne information på en skole.
Han rejste sin hånd og spurgte:
"Hvordan kan vi vide, at ham, der regnede tallet ud,
ikke også var en af de 49 procent?"
(Latter)
Det er klart, at der er et problem med regnefærdigheden,
fordi dette er en vigtig færdighed i livet.
Mange af de forandringer, som vi gerne vil gennemføre i dette århundrede
involverer, at vi bliver mere komfortable med tal.
Det er ikke bare et engelsk problem.
OECD udgav i år nogle tal om regnefærdighed hos unge,
og forrest lå USA
med næsten 40 procent af unge, som har ringe regnefærdigheder.
England er der også,
men der er syv OECD-lande med værdier over 20 procent.
Det er et problem, fordi det ikke behøver at være sådan.
Ser man på den anden ende af denne graf,
kan man se Holland og Korea med ét ciffer-størrelser.
Der er et problem med regnefærdigheden, som der skal gøres noget ved.
Selvom disse undersøgelser er nyttige,
tror jeg, at vi risikerer uforvarende at putte folk i én af to kategorier;
at der er to slags mennesker:
de mennesker, der er komfortable med tal, som kan regne med tal,
og de mennesker, der ikke kan.
Og det, jeg forsøger at sige,
er, at jeg tror, at det er en falsk modsætning.
Det er ikke en uforanderlig parring.
Jeg tror ikke, man behøver en voldsom god talforståelse
for at interessere sig for tal,
og det bør være udgangspunktet for, hvad vi gør fremover.
Og en af måderne, hvorpå vi kan gøre tal interessante, er, for mig,
at se på statistikken.
Nu er jeg den første til at erkende, at statistikken
har lidt af et imageproblem.
(Latter)
Det er den del af matematikken,
som selv matematikere ikke holder ret meget af,
fordi, mens resten af matematikken handler om præcision og sikkerhed,
er statistik næsten det modsatte.
Jeg var faktisk sen til at konvertere til statistikken.
Hvis man havde spurgt mine professorer,
om hvilke to emner jeg næppe ville udmærke mig i efter universitetet,
ville de have sagt statistik og programmering af computere,
og alligevel er jeg ved at vise jer statistiske grafikker,
som jeg har programmeret.
Hvad fik mig til den forandring?
Hvad fik mig til at tænke, at statistikken faktisk er interessant?
Det var fordi statistik handler om os.
Hvis man ser på etymologien for ordet statistik,
er det videnskaben om data,
om staten eller det samfund, som vi lever i.
Så statistik drejer sig om os som en gruppe,
ikke os som individer.
Og jeg tror, som sociale dyr,
vi deler denne interesse i, hvordan vi er, i forhold til vore grupper,
til vore jævnaldrende.
Og statistik er på denne måde mest kraftfuldt,
når den overrasker os.
Der er blevet lavet nogle vidunderlige undersøgelser for nyligt
af Ipsos MORI i de sidste par år.
De undersøgte over 1.000 voksne i Storbritannien.
Man spurgte, "For hver 100 mennesker i England og Wales,
hvor mange af dem er muslimer?"
Det gennemsnitlige svar fra denne undersøgelse,
som skulle repræsentere den samlede befolkning, var 24.
Det er, hvad folk tænker.
Britter tror at 24 ud af 100 mennesker er muslimer.
Det officielle tal viser, at tallet er omkring fem.
Der er en stor forskel mellem, hvad vi tror,
og den statistiske virkelighed.
Jeg synes, det er interessant.
Hvad kunne være årsagen til denne fejlopfattelse?
Jeg var så begejstret over det,
at jeg begyndte at stille spørgsmål ved mine foredrag. Jeg fortalte om det.
Jeg gav et foredrag
på St. Pauls School for Girls i Hammersmith,
og jeg havde et publikum magen til jer,
bortset fra, at det udelukkende bestod af piger i 10. klasse.
Og jeg spurgte, "Piger,
hvor mange teenagepiger tror I, at den britiske offentlighed mener
bliver gravid hvert år?"
Og pigerne blev rasende, da jeg sagde,
den britiske offentlighed mener, at 15 ud af hver 100 teenagepiger
bliver gravide hvert år.
Og de havde god grund til at være vred,
fordi jeg skulle bruge flere end 200 prikker,
før jeg kunne farve én,
til at vise, hvad de officielle tal siger.
Ligesom regnefærdighed, er dette ikke bare et engelsk problem.
Ipsos MORI udvidede undersøgelsen med mange lande.
De spurgte de saudiske arabere:
"For hver 100 voksne i dit land,
hvor mange af dem er overvægtige eller fede?"
Det gennemsnitlige svar fra saudierne var lidt over en fjerdedel.
Det er, hvad de troede.
Lidt over en fjerdedel var overvægtige eller fede.
De officielle tal viser faktisk, at det er tættere på tre fjerdedele.
(Latter)
Så igen, en stor forskel.
Jeg elsker denne her. De spurgte i Japan:
"For hver 100 japanere,
hvor mange af dem bor i landdistrikterne?"
Den gennemsnitlige svar var omkring 50-50, lidt over halvvejs.
De troede, at 56 ud af hver 100 japanere levede i landdistrikterne.
Det officielle tal er syv.
Ekstraordinære forskelle, og overraskende for nogle,
men ikke overraskende for folk, som har læst
Daniel Kahnemans arbejde: Nobel-prismodtager i økonomi.
Han og hans kollega, Amos Tversky, brugte år på undersøgelser af denne
uoverensstemmelse mellem, hvad folk oplever og virkelighededen.
Det faktum, at folk faktisk er temmelig dårlige intuitive statistikere.
Og der er mange grunde til dette.
Individuelle erfaringer kan i hvert fald påvirke vore opfattelser.
Men også det, at medierne skriver om det usædvanlige,
snarere end hvad der er normalt.
Kahneman udtrykte det på en pæn måde.
Han sagde: "Vi kan være blinde overfor det indlysende" --
så vi tror på forkerte tal --
"men vi kan være blinde overfor vores blindhed."
Det har enorme konsekvenser for beslutningstagning.
Dengang syntes jeg,
at dette var virkeligt interessant.
Jeg sagde, at dette er et globalt problem,
men måske er det geografien, der er problemet her.
Spørgsmålene drejede sig om, hvor godt kender du dit land?
Sagt på en anden måde: Hvor godt kender du 64 millioner mennesker?
Ikke særlig godt viste det sig. Jeg kunne ikke gøre det.
Så jeg fik en idé,
som var, at have samme slags tilgang,
men at sætte det i en meget lokal sammenhæng.
Er det om det lokale?
Hvis vi omformulerer og spørger,
hvor godt kender du dit lokalområde,
ville svarene så blive mere præcise?
Så jeg udtænkte en quiz:
Hvor godt kender du dit område?
Det er en simpel web-app.
Man skriver et postnummer,
og så stiller den spørgsmål baseret på folketællingsdata
for lokalområdet.
Jeg var meget bevidst om designet.
Jeg ønskede at gøre det åbent for det bredeste udvalg af befolkningen.
Ikke bare de 49 procent, der kan regne.
Jeg ønskede at alle deltog i det.
Så til udformningen af quizzen,
blev jeg inspireret af isotyperne
af Otto Neurath fra 1920'erne og 30'erne.
Det er metoder til repræsentere tal
ved hjælp gentagne ikoner.
Tallene er der, men de findes i baggrunden.
Det er en fantastisk måde at repræsentere en mængde
uden at ty til at bruge udtryk som "procent",
"fraktioner" og "nøgletal".
Her er quizzen.
Layoutet af quizzen er,
man har de gentage ikoner på venstre side,
og et kort, der viser dig det område, vi stiller spørgsmål til
på højre side.
Der er syv spørgsmål.
For hvert spørgsmål, er der et muligt svar mellem nul og hundrede,
og i slutningen af quizzen
får du en samlet score mellem nul og hundrede.
Og så fordi dette er TEDxExeter,
tænkte jeg, vi tager et hurtigt kig på quizzen
for de første par spørgsmål af Exeter.
Så det første spørgsmål er:
"For hver 100 mennesker, hvor mange er under 16 år?"
Nu kender jeg ikke Exeter ret godt, så jeg gættede,
men det giver en idé om, hvordan denne quiz fungerer.
Man trækker skyderen for at fremhæve ikonerne,
og så bare klikke på "Send" for at svare,
og vi animerer forskellen mellem dit svar og virkeligheden.
Og det viste sig, at jeg havde et ret forfærdeligt gæt: fem.
Hvad med det næste spørgsmål?
Det spørger hvad den gennemsnitlige alder er,
den alder, hvor halvdelen af befolkningen er yngre
og halvdelen er ældre.
Og jeg troede 35, det lød midaldrende for mig.
(Latter)
Det er utroligt ungt i Exeter.
Jeg havde undervurderet virkningen af universitetet her i området.
Spørgsmålene bliver sværere efterhånden.
Denne spørger om eget hus:
"For hver 100 husstande, hvor mange har et banklån?"
Jeg afdækkede mine gæt her,
for jeg ikke ønskede, at have flere end 50 forkert.
(Latter)
Disse spørgsmål bliver sværere og sværere,
for når du bor i et område, når du bor i et samfund,
er der fingerpeg om, hvorvidt befolkningen er gammel eller ung.
Bare ved at kigge rundt i området, kan man se det.
Noget som det at eje hus er langt vanskeligere at se,
så vi vender tilbage til vore egen heuristik,
vore egne fordomme om, hvor mange vi tror ejer deres eget hjem.
Nu er sandheden den, at da vi offentliggjorde denne quiz,
var de data, som det er baseret på, allerede et par år gamle.
Vi har haft online-applikationer, der tillader en at skrive et postnummer
og få statistik fra årevis tilbage.
Så på en måde,
var dette altsammen lidt gammelt og ikke nødvendigvis nyt.
Men jeg var interesseret i at se, hvilken reaktion man kan få
ved at gamificere det
ved hjælp af animation
og lege med det faktum, at folk har deres egne fordomme.
Det viste sig, at reaktionen
var mere end jeg kunne have håbet på.
Det var en af mine ambitioner at bringe en statistik-hjemmeside i knæ
grundet offentlig efterspørgsel.
(Latter)
Denne URL indeholder ordene "statistik", "gov" og "UK",
som er tre af folks mindst foretrukne ord i en URL.
Og det fantastiske ved dette var, at hjemmesiden gik i knæ
kvarter i 10 om aftenen,
fordi folk faktisk legede med disse data
af egen fri vilje,
og i deres egen tid.
Jeg fandt det meget interessant,
at vi fik noget i retning af en kvart million mennesker,
der spillede quizzen gennem 48 timer efter den blev lanceret.
Og det udløste en enorm diskussion online, på sociale medier,
som i vid udstrækning var domineret
af folk, der har det sjovt med deres misforståelser,
hvilket er noget, jeg ikke har kunnet håbe på noget bedre
på en måde.
Jeg kunne godt lide, at folk begyndte at sende det til politikerne.
Hvor godt kender du området, du hævder at repræsentere?
(Latter)
Og så bare til afslutning,
lad os gå tilbage til de to slags mennesker.
Jeg syntes det kunne være interessant at se,
hvordan mennesker, der er gode til tal ville klare quizzen.
Den nationale statistiker i England og Wales, John Pullinger,
skulle man tro ville klare sig ret godt.
Han fik 44 for sit eget område.
(Latter)
Jeremy Paxman -- ganske vist efter et glas vin -- 36.
Endnu værre.
Det viser bare, at tallene kan inspirere os alle.
De kan overraske os alle.
Ofte taler vi om statistik,
som værende videnskaben om usikkerhed.
Mine afskedsord i dag er:
I virkeligheden er statistik videnskaben om os.
Og det er derfor, vi bør være fascineret af tal.
Mange tak.
(Bifald)