Inteligencija - šta je to?
Ako pogledamo unazad kroz istoriju kako su videli inteligenciju,
jedan važan primer je bio poznati citat Edsgara Dajkstre:
"Pitanje da li mašina može da misli
je isto tako zanimljivo
kao i pitanje da li podmornica može da pliva."
Kad je Edsgar Dajkstra napisao ovo, nameravao je da to bude kritika
pionira u kompjuterskoj nauci kao što je Alan Tjuring.
Međutim, ako pogledate u prošlost
i razmislite koje su bile najvažnije inovacije
koje su nam omogućile da pravimo veštačke mašine koje plivaju
i veštačke mašine koje lete,
otkrićete da smo samo pomoću razumevanja
fizičkih mehanizama koji čine osnovu plivanja i letenja
mogli da napravimo ove mašine.
I tako, pre nekoliko godina, sproveo sam program
da bih pokušao da razumem fizičke mehanizme
koji čine osnovu inteligencije.
Hajde da se vratimo korak unazad.
Da počnemo prvo sa misaonim eksperimentom.
Zamislite da ste vanzemaljska rasa
koja ne zna ništa o biologiji Zemlje ili o neuronauci Zemlje
ili o Zemljinoj inteligenciji, ali imate neverovatne teleskope
i možete da posmatrate Zemlju i imate neverovatno duge živote,
tako da možete da posmatrate Zemlju milonima ili čak milijardama godina.
I primećujete veoma čudan efekat.
Primećujete da je tokom milenijuma
Zemlja konstantno bombardovana asteroidima sve do jednog momenta
i da u jednom momentu koji odgovara, po gruboj proceni,
našoj 2000. godini, asteroidi koji su na putu da se sudare sa Zemljom,
koji bi inače udarili, misteriozno bivaju skrenuti
ili eksplodiraju pre nego što udare u Zemlju.
Naravno, kao Zemljani znamo da je razlog to
što pokušavamo da se spasemo, pokušavamo da sprečimo udarac.
Ali ako ste vanzemaljska rasa koja ne zna ništa od ovoga,
nema nikakvu ideju o inteligenciji na Zemlji,
bili biste prisiljeni da smislite
fizičku teoriju koja objašnjava kako do određenog trenutka u vremenu
asteroidi koji bi uništili površinu planete
misteriozno ne učine to.
Tvrdim da je ovo isto pitanje
kao i razumevanje fizičke prirode inteligencije.
U ovom programu koji sam sproveo pre nekoliko godina
video sam raznovrsne tragove u nauci, u raznovrsnim disciplinama
koji su ukazivali, na jedan mehanizam koji je u osnovi inteligencije.
U kosmologiji, na primer,
bilo je mnoštvo različitih tragova dokaza
da je naš svemir, izgleda, lepo naštimovan
za razvoj inteligencije i posebno, za razvoj
univerzalnih stanja koja maksimiziraju raznolikost mogućih budućnosti.
U igrama na primer, u igri Go - svi se sećaju kada je 1997.
IBM-ov "Dip blu" pobedio Garija Kasparova u šahu -
manje ljudi je svesno činjenice da je u poslednjih 10 godina,
igra Go, možda mnogo izazovnija igra od šaha jer ima
mnogo veći faktor grananja, takođe počela da se predaje
pred igračima kompjuterskih igara iz istog razloga:
trenutno, najbolje tehnike za kompjutere koji igraju Go su tehnike
koje pokušavaju da maksimiziraju buduće opcije tokom igre.
Na kraju, u planiranju robotskih pokreta
postoji mnoštvo novih tehnika
koje pokušavaju da iskoriste mogućnosti robota da maksimiziraju
buduću slobodu delovanja da bi obavili složene zadatke.
I tako, ako uzmemo sve ove različite tragove i sastavimo ih,
počeo sam da pitam pre nekoliko godina, da li postoji mehanizam
u osnovi inteligencije koji možemo da izdvojimo od ovih različitih tragova?
Da li postoji jedna jednačina za inteligenciju?
I odgovor je, ja mislim, da.
Ono što vidite je verovatno najbliži ekvivalent E = mc²
za inteligenciju koji sam video.
Ono što vidite ovde
je iskaz odnosa gde je inteligencija sila, F,
koja se ponaša tako da maksimizira buduću slobodu delovanja.
Ponaša se tako da maksimizira buduću slobodu delovanja ili drži opcije otvorene
sa nekom snagom T,
sa raznolikošću mogućih dostupnih budućnosti, S,
do nekog budućeg vremenskog horizonta, tau.
Ukratko, inteligencija ne voli da bude zarobljena.
Ona pokušava da maksimizira buduću slobodu delovanja
i da drži opcije otvorene.
I tako, kad imate ovu jednačinu,
prirodno je pitati šta možete da uradite s njom?
Kolika joj je mogućnost predviđanja? Predviđa li inteligenciju ljudskog nivoa?
Da li predviđa veštačku inteligenciju?
Sada ću vam pokazati video koji će, ja mislim, demonstrirati
neke od neverovatnih primena samo ove jedne jednačine.
(Video) Skorija istraživanja u kosmologiji su ukazala da univerzumi koji proizvode
više nereda ili "entropije" tokom svog postojanja
bi trebalo da pokazuju tendenciju da imaju povoljnije uslove za postojanje
inteligentnih bića kao što smo mi.
Ali šta ako ta provizorna kosmološka povezanost
između entropije i inteligencije nagoveštava dublji odnos?
Šta ako inteligentno ponašanje nije samo u uzajamnoj vezi
sa proizvodnjom dugoročne entropije, već, u stvari, direktno nastaje od nje?
Da bismo to saznali, razvili smo softver zvani Entropika,
napravljen da maksimizira proizvodnju dugoročne entropije
bilo kog sistema u kome se nađe.
Entropika je, neverovatno, uspela da prođe više testova životinjske inteligencije
da igra ljudske igre i čak da zarađuje novac trgujući deonicama,
a da joj to nije bilo naloženo.
Evo nekih primera Entropike u akciji.
Baš kao što čovek stoji uspravno, a da ne padne, ovde vidimo Entropiku
koja automatski balansira na gredi koristeći kolica.
Ovo ponašanje je vredno pažnje delom zato što uopšte nismo zadali cilj Entropici.
Jednostavno je sama odlučila da balansira na gredi.
Ova sposobnost balansiranja će imati primenu u humanoidnoj robotici
i u tehnologiji za pomoć ljudima.
Baš kao što neke životinje mogu da koriste predmete u svojoj okolini
kao alatke da bi dohvatili nešto kroz uzak prostor,
ovde vidimo Entropiku koja, ponovo na sopstvenu inicijativu,
uspeva da pomeri veliki disk koji predstavlja životinju
da bi mali disk koji predstavlja alatku
stigao u zatvoreni prostor u kome je treći disk
i izbacuje treći disk sa njegove početne pozicije.
Ova upotreba sposobnosti alatke imaće primene u proizvodnji i poljoprivredi.
Osim toga, baš kao što su neke druge životinje sposobne da sarađuju
tako što vuku suprotne krajeve konopca u isto vreme, da bi oslobodile hranu,
ovde vidimo da je Entropika sposobna da postigne
verziju tog zadatka pomoću modela.
Ova sposobnost kooperacije ima zanimljive implikacije na ekonomsko planiranje
i mnoštvo drugih oblasti.
Entropika ima široku primenu na niz domena.
Na primer, ovde vidimo kako uspešno igra igru pong, sama protiv sebe,
ilustrujući svoj potencijal za igre.
Ovde vidimo Entropiku kako pravi
nove veze na društvenoj mreži gde prijatelji konstantno gube kontakt
i uspešno drži mrežu dobro povezanom.
Ova sposobnost organizovanja mreže takođe ima primenu u zdravstvu,
energetici i inteligenciji.
Ovde vidimo Entropiku kako usmerava puteve flote brodova,
tako što uspešno otkriva i koristi Panamski kanal
da bi ih sprovela od Atlantika do Pacifika.
Pored toga, Entropika ima široku primenu na probleme
autonomne odbrane, logistike i prevoza.
Na kraju, ovde vidimo Entropiku kako spontano otkriva i izvršava
strategiju "kupi jeftino, prodaj skupo" na simulaciji promena na berzi,
uspešno uvećavajući dobit pod svojim vođstvom, eksponencijalno.
Ova sposobnost menadžmenta sa rizikom imaće široke primene
u finansijama i osiguranju.
AVR: Ono što ste upravo videli
je niz originalno ljudskih inteligentnih kognitivnih ponašanja
kao što su korišćenje alata i uspravan hod
i društvena saradnja koji proizilaze iz jedne jednačine
koja pokreće sistem da bi maksimizirala buduću slobodu delovanja.
U ovome ima duboke ironije.
Ako se vratimo na početak korišćenja izraza "robot",
dramski komad "R.U.R";
uvek je postojala ideja da ako bismo stvorili mašinsku inteligenciju,
desila bi se kibernetska pobuna.
Mašine bi se pobunile protiv nas.
Jedna velika posledica ovog rada je ta da smo možda svih ovih decenija
imali obrnut princip kibernetske pobune.
Nije se desilo da su mašine prvo postale inteligentne
pa onda megalomanijačne i pokušale da preuzmu svet.
Potpuno je suprotno. Poriv da se preuzme kontrola
svih mogućih budućnosti je osnovniji princip
od inteligencije; opšta inteligencija može u stvari da nastane
direktno od ovakvog grabljenja kontrole,
pre nego obrnuto.
Još jedna važna posledica je traženje cilja.
Često me pitaju kako sposobnost traženja ciljeva proizilazi iz ovakve strukture?
I odgovor je da će sposobnost
za traženje ciljeva proizaći direktno iz ovoga, na primer ako igrate šah,
pokušate da pobedite u toj partiji kako biste osvojili svetovna dobra
i postignuća van igre,
onda proističe i ovo u sledećem smislu:
baš kao što biste putovali kroz tunel, uskim prolazom u prostoru
vašeg budućeg puta, da biste postigli mnoge druge
različite ciljeve kasnije ili kao kad biste uložili
u finansijsku sigurnost, smanjujući svoju kratkoročnu platežnu moć
da biste uvećali svoje bogatstvo tokom dužeg perioda,
traženje ciljeva direktno nastaje od dugoročnog poriva
da se uveća buduća sloboda delovanja.
Na kraju, Ričard Fajnmen, čuveni fizičar, jednom je napisao da kad bi
ljudska civilizacija bila uništena i kad biste mogli da prenesete samo jednu ideju
našim potomcima da im pomognete da ponovo izgrade civilizaciju,
ta ideja bi trebalo da bude da se sva materija oko nas
sastoji od sićušnih elemenata koji se privlače međusobno
kad su razdvojeni, ali se međusobno odbijaju
kad su blizu.
Moj ekvivalent ovoj izjavi za prenošenje potomcima
da bismo im pomogli da prave veštačke inteligencije
ili da razumeju ljudsku inteligenciju, je sledeći:
inteligenciju bi trebalo posmatrati kao fizički proces
koji pokušava da maksimizira buduću slobodu delovanja
i izbegne ograničenja u svojoj budućnosti.
Hvala vam mnogo.
(Aplauz)