Cât de repede te miști în acest moment?
Pare o întrebare ușoară.
Primul răspuns tentant e:
nu mă mișc.
După un timp,
realizezi că poate mișcarea Pământului e importantă.
Astfel, poate un alt răspuns tentant e:
„30 de km/secundă în jurul Soarelui.”
Dar apoi îți aduci aminte că Soarele
se rotește în jurul centrului Căii Lactee,
iar Calea Lactee se mișcă în cadrul Grupului Local de galaxii,
iar Grupul Local în cadrul Roiului Fecioarei,
iar Roiul Fecioarei se mișcă...
„Cât de repede te miști?”
nu e o întrebare ușoară.
Când Centrul de Control al Misiunii le transmite astronauților viteza,
se raportează mereu la o stare de repaus.
La începutul călătoriei,
vitezele sunt în raport cu rampa de lansare.
Dar mai târziu, când rampa
e doar un alt punct de pe suprafața Pământului,
viteza e măsurată în raport
cu un punct ideal în repaus din centrul Pământului.
În drumul lor spre Lună,
astronauții misiunii Apollo au avut dificultăți
în a afla cât de repede se deplasau.
Viteza în raport cu Pământul era una,
iar viteza în raport cu Luna era alta.
Asta deoarece Pământul și Luna
se mișcă unul față de altul.
Desigur!
Viteza e o variabilă relativă.
Atunci când căpitanul Kirk îl întreabă pe locotenentul Sulu
dacă nava Enterprise a atins de 7 ori viteza luminii,
Sulu ar fi trebuit să răspundă:
„În raport cu ce, căpitane?”
Un astfel de răspuns
ar fi putut pune ofițerii de pe Starfleet în mari probleme,
dar e singurul răspuns bun
la întrebarea: „Cât de repede te deplasezi?”
Aceasta e relativitatea de bază.
Nu relativitate complicată einsteniană,
ci relativitate galileană veche și încă corectă.
Galileo a fost prima persoană
care și-a dat seama că nu există
o viteză absolută.
Vitezele sunt relative.
Asta înseamnă că vitezele au înțeles
doar când sunt raportate la un punct de referință.
Poate acel punct e tot acel obiect în repaus.
Dar apoi trebuie să ne întrebăm din nou:
„În repaus în raport cu ce?”
Pentru că și conceptul de repaus
și-a pierdut orice înțeles absolut.
Viteza e relativă, la fel și starea de repaus.
Viteza Pământului e 30 km/secundă în raport cu Soarele.
Viteza navei Enterprise era de 7 ori viteza luminii
în raport cu centrul Căii Lactee.
Viteza ta e zero față de scaunul tău.
Dar în funcție de locul în care ești,
e de sute de km/oră în raport cu centrul Pământului.
Dar dacă mergem mai departe și întrebăm:
„Dar cât de repede se mișcă de fapt Pământul?”
ne imaginăm naveta Pământ
navigând în oceanul spațiului
în timp ce orbitează Soarele.
Dar spațiul nu e un ocean.
Nu are substanță, precum are apa.
Spațiul nu e ceva;
spațiul e nimic.
Spațiul e lipsa materiei.
Te poți deplasa între două puncte din spațiu,
să spunem Pământ și Marte,
dar nu te poți deplasa prin spațiu.
Nu există nimic prin care să te deplasezi.
E ca și cum ai spune cât cântărește o gaură.
O gaură cântărește exact nimic,
deoarece o gaură e nimic.
E o absență, la fel și spațiul.
Să te miști în raport cu nimic nu are niciun înțeles.
Conceptele de viteză și de repaus
au doar un înțeles relativ.
Sunt în mod absolut fără sens.
Au un înțeles doar când sunt raportate
la un punct de referință arbitrar și artificial.
Dacă într-o zi ești în naveta ta spațială,
și vezi pe fereastră, să spunem,
o stație spațială ce se deplasează cu o viteză constantă,
nu ai de unde să știi cine se mișcă de fapt.
Niciunul dintre voi nu se mișcă,
deoarece nu există un sens absolut al vitezei constante.
Viteza constantă în linie dreaptă
are doar un înțeles relativ,
e un fel de realitate relativă.
Înseamnă că toate mișcările sunt relative?
Nu. Unele au doar înțeles relativ,
dar altele au înțeles absolut,
sunt absolut reale.
De exemplu, viteza constantă e relativă,
dar schimbarea vitezei e absolută.
Să numești ceva absolut în mod științific,
înseamnă că nu sunt folosite valori arbitrare în măsurarea sa.
E fără îndoială măsurabil.
Când naveta ta își aprinde motoarele,
modificarea vitezei tale e fără echivoc.
O simți în stomac,
iar senzorii navetei o pot măsura.
Pe fereastră,
stația spațială poate părea că își schimbă viteza,
dar cei de pe stație nu simt asta,
și niciun senzor nu poate măsura asta.
Tu îți schimbi de fapt viteza,
iar ei nu o fac.
E ceva absolut real în schimbarea vitezei.
Același lucru se aplică și mișcării de rotație.
Dacă naveta ta se rotește, poți simți asta,
iar senzorii navetei o pot măsura.
Stația spațială de afară poate părea că se rotește,
dar tu ești cel căruia îi este rău,
nu cei din stația spațială.
Tu te rotești de fapt,
iar ei nu se rotesc.
E ceva absolut real în mișcarea de rotație.
Deci, unele mișcări sunt relative, iar altele nu sunt.
Nu există ceva absolut în vitezele constante,
dar schimbările vitezei sunt foarte reale,
la fel și mișcarea de rotație.
Trebuie să fim mai atenți
în analiza experiențelor noastre zilnice
pentru a înțelege ce e cu adevărat real.
Din moment ce putem fi păcăliți de percepții
de bază ca viteza,
poate că fiecare percepție merită o analiză mai profundă.
Asta l-a inspirat pe Einstein
să facă incredibilele descoperiri
despre viteza luminii și călătoria în timp.
Să știi cum să identifici ce e cu adevărat real
e dificil și e foarte important.
Dacă un polițist te oprește vreodată pentru depășirea vitezei legale
și întreabă: „Știți cu ce viteză mergeați?”
și voi răspundeți inteligent, deși neinspirat:
„În raport cu ce?”
Și apoi, în timp ce stai pe bancheta din spate a mașinii de poliție
și o simți accelerând spre închisoare,
poți adăuga:
„Dar unele lucruri sunt absolute!”