Singurătatea poate duce la depresie.
Poate duce la moarte prematură
și poate crește riscul de Alzheimer.
Sunt sigură că o să vi se pară interesant
faptul că singurătatea vă poate afecta fizic.
În zilele noastre, sunt tot mai mulți oameni singuri.
Mai exact, aproape unul din trei.
Ai crede că rețelele sociale,
smartphone-urile
și FaceTime,
care ne permit să comunicăm rapid unii cu alții,
ne fac să ne simțim mai conectați.
De fapt, e exact invers.
Suntem mai singuri ca niciodată,
mai deprimați și mai anxioși ca oricând,
iar oamenii apelează la terapie și la antidepresive pentru a face față.
Motivul pentru care singurătatea are consecințe atât de grave
este că omul e un animal social
și dacă e singur prea mult timp,
se îmbolnăvește.
Astăzi voi vorbi despre cum să scăpăm de singurătate
și să fim fericiți.
Nu trebuie să credeți nimic din ce spun,
doar încercați și vedeți dacă funcționează pentru voi.
Sunt cercetător la Universitatea din Cambridge,
studiez anxietatea și depresia.
Când le spun oamenilor cu ce mă ocup,
de multe ori arată înspre ei și spun:
„Ai un studiu de caz chiar în fața ta.”
E aproape un ritual:
eu spun cu ce mă ocup,
iar oamenii ori îmi spun că suferă de asta,
ori că știu pe cineva care suferă de asta.
De multe ori, când suferi de anxietate sau depresie,
te simți singur.
E foarte greu să faci față anxietății de unul singur,
dar e și mai greu când te înstrăinezi de ceilalți
pentru că nu poți vorbi cu ei deoarece te simți singur.
Așadar, te vor eticheta drept nepoliticos
sau te vor evita, crezând că ești ciudat.
Și astfel rămâi singur.
Vorbeam cu o prietenă acum ceva timp
și își aducea aminte de anii studenției.
Când a început să vorbească,
puteai să-i simți tristețea din voce
când spunea cât de singură era și că niciodată nu s-a simțit integrată.
Și se întreba:
„Ce e în neregulă cu mine?”
Iar eu mă gândeam
cât de dureros e să trebuiască să-ți pui această întrebare.
Dar e întrebarea
pe care și-o pun mulți oameni care suferă de anxietate sau singurătate:
„Ce e în neregulă cu mine?”
Pentru a face ceva, am început să studiez singurătatea.
M-am afundat în studiu.
Am vrut să aflu cum putem scăpa de ea și să fim fericiți,
pentru că asta ne dorim cu toții, nu-i așa?
Primul lucru care îi unește pe oameni
este că dorim cu toții să fim fericiți și să nu suferim.
Aceasta e prima dorință umană care ne face la fel ca prietenii noștri
și, totodată, la fel ca oamenii cu care nu ne înțelegem.
Vechii călugări budiști
spuneau că fericirea și suferința există doar în minte,
nu în afara ei.
Așadar, fericirea nu e în afară, nu e în alți oameni sau în lucruri.
Dimpotrivă, este aici.
Dacă fericirea și suferința sunt în minte,
atunci cauzele fericirii și ale suferinței
sunt tot în minte.
Așadar, dacă vrei să nu mai fii singur,
trebuie să schimbi modul în care percepi lumea.
În asta stă diferența
dintre cei care sunt singuri și cei care nu sunt.
Oamenii singuri,
atunci când ceva nu funcționează,
se gândesc că e vina lor
și își pun întrebarea:
„Ce e în neregulă cu mine?”
Dar dacă nu ești singur, nu te gândești că ar fi vina ta,
ci te uiți la ce metode ai folosit
și te gândești la alte modalități
prin care să-ți atingi scopul, cum ar fi acela de a-ți face prieteni.
E o frază care îmi vine în minte.
Diferența dintre oameni și șoareci e asta:
când șoarecii văd că ceva nu merge,
ca în experimentele unde trebuie să meargă printr-un labirint,
atunci încearcă altceva.
Însă oamenii vor face același lucru pe care l-au făcut mereu
și vor repeta aceleași greșeli.
Cum putem să nu mai repetăm greșelile,
să ne schimbăm
și să fim fericiți?
Următoarele două sfaturi sunt de bază
și le voi împărtăși cu voi.
Prima strategie ca să scapi de singurătate
e să începi să vorbești cu cât mai mulți oameni.
Știu că ați mai auzit sfatul ăsta:
„Ieși în lume și întâlnește oameni,
mergi la evenimente,
pentru că așa vei scăpa de singurătate.”
Dar să fim sinceri:
aceste posibilități sunt limitate,
deoarece e greu să ieși singur doar ca să întâlnești oameni.
E ceva forțat, nu e natural.
Dar de câte ori
te duci la magazinul alimentar sau la cafenea?
Ăsta e un scenariu mult mai realist, pentru că e parte din rutina săptămânală.
De câte ori ai fost întrebat pe stradă
despre cum se ajunge undeva
și în loc să răspunzi la întrebare,
ai început o conversație
sau ai întrebat persoana respectivă ceva,
de exemplu: „Sunteți doar în vizită?”
sau „De unde sunteți?”
Închipuiește-ți cât de diferită ar fi ziua ta dacă ai face asta.
Ți-ai putea face prieteni noi atunci când te aștepți mai puțin
și ai începe să socializezi cu oamenii oriunde ai merge.
Așadar stai de vorbă cu cât mai mulți oameni
și mai ales cu cei cu care n-ai vorbi în mod obișnuit,
pentru că aceștia sunt de obicei
cei cu care venim în contact aproape zilnic.
Aceștia sunt oameni ca șoferul de autobuz,
casierul,
persoana care îți face sandvișul la băcănie.
Dacă vei face asta,
chiar se va schimba ceva.
Al doilea mod de a scăpa de singurătate este să vorbești despre tine.
Ai putea spune că faci tot ce-ți stă în putință.
Pui întrebări,
lucru bun pentru a stabili o legătură de început,
dar tot nu funcționează
și nu stabilești tipul de conexiuni pe care ți le dorești,
unele semnificative.
Asta pentru că atunci când oamenii sunt singuri
tind să dezvăluie cât mai puțin despre ei când vorbesc cu ceilalți.
Împărtășesc mai puțin.
Așadar, dacă vrei să duci interacțiunea la un nivel superior
și să stabilești conexiuni adevărate cu oamenii,
va trebui să vorbești despre tine și să-ți deschizi sufletul.
Povestește ceva despre tine.
Spune ce îți place, ce gândești.
De exemplu,
dacă vorbești cu cineva
și acesta crede că rețelele sociale sunt o idee bună,
dar tu crezi de fapt că ele fac mai mult rău decât bine,
e un pic cam...
te simți puțin deprimat
când te uiți la pozele altora
cu vacanțele lor superbe,
cu mâncarea pe care o mănâncă,
cu joburile lor perfecte,
atunci e bine să spui ce crezi.
E greu de crezut,
însă când ne asumăm riscul
de a spune exact ce credem,
atunci stabilim legături reale și de valoare cu oamenii,
iar ceilalți ne vor răspunde la fel.
Aș vrea să revin acum la povestea prietenei mele care era foarte singură
și se întreba:
„Ce e în neregulă cu mine?”
Și-a propus să vorbească cu toată lumea, peste tot,
și să-și deschidă sufletul.
A început să vorbească cu vânzătorul de la magazinul de telefoane.
Când era într-o librărie
și cineva a întrebat-o cum se numește cartea pe care o citește,
în loc să răspundă la întrebare, a stat de vorbă mai mult.
A spus ce crede despre carte,
i-a recomandat și alte cărți pe aceeași temă
și a vorbit despre modul
în care ceea ce citește are legătură cu activitatea ei.
Aceea a fost prima zi a prieteniei lor.
Cine ar fi crezut
că doar luând această decizie simplă
de a vorbi cu toată lumea, oriunde,
s-ar putea întâmpla
ca ea să-și facă prieteni noi când s-ar fi așteptat mai puțin?
De aceea vă încurajez pe toți să încercați aceste strategii.
Învățați să le folosiți
și nu vă gândiți
cât de mult vă veți schimba într-o săptămână sau o lună.
Luați-o pas cu pas.
Aș dori să închei cu un citat al lui Martin Luther King:
„Nu trebuie să vezi toată scara.
Fă doar primul pas.”
Vă mulțumesc!
(Aplauze)