Kuidas kujundavad uudised seda, kuidas me maailma näeme?
Siin on maailm nagu ta paistab - maa massi põhjal.
Ja seda näevad Ameeriklased uudiste põhjal.
See kaart -- (Aplaus) -- see kaart näitab mitu sekundit
pühendasid Ameerika avaliku ja kaabel-tv uudisteagentuurid uudislugudele
2007. aasta veebruaris -- ainult aasta tagasi.
See oli kuu, mil Põhja-Korea nõustus sulgema enda tuumarajatised.
Indoneesias oli tohutu üleujutus.
Pariisis avaldas IPCC uurimuse, mis kinnitas inimkonna mõju kliima soojenemisele.
79% kõikidest uudistest kajastas Ameerika Ühendriikides toimuvat.
Ja kui me jätame Ameerika Ühendriigid kõrvale ja ülejäänud 21%,
näeme me rohkelt Iraaki - see suur roheline asi siin - ja pisut teisi.
Näiteks Venemaa, Hiina ja India moodustasid kokku vaid 1%.
Kui me analüüsisime kõiki uudislugusid ja eemaldasime neist vaid ühe,
nägi maailm välja selline.
Mis uudis see oli? Anna Nicole Smithi surm.
Lugu jättis varju kõik teised riigid peale Iraagi
ja sai 10 korda rohkem kajastust, kui IPCC raport.
Ja see tsükkel jätkub;
nagu me kõik teame, on Britney jälle kuum teema.
Kuid miks ei kuule me maailmast rohkem?
Üks põhjus on see, et uudisteagentuurid on välisbüroode arvu poole võrra vähendanud.
Peale üheliikmeliste ABC minibüroode Nairobis, New Delhis ja Mumbais,
pole terves Aafrikas, Indias ja Lõuna-Ameerikas ühtegi avalike uudiste bürood.
Need kohad on koduks rohkem kui 2 miljardile inimesele.
Reaalsus on, et Britney kajastamine on odavam.
Ja see puudulik globaalne kajastus on veel häirivam,
kui me vaatame kust inimesed uudiseid hangivad.
Kohalikud televisiooni uudised on esikohal,
ning kahjuks pühendavad nad välisuudistele vaid 12% eetriajast.
Ja mis toimub veebis?
Populaarseimatel uudisteportaalidel ei lähe palju paremini.
Eelmine aasta analüüsisid Pew ja Colombia Ajakirjanduskool 14 000 uudislugu,
mis ilmusid Google Newsi esilehel.
Õieti kajastasid nad samu 24. uudislugu.
Sarnaselt, uurimus veebimaterjalidega näitas, et enamik globaalsetest uudistest Ameerika Ühendriikide uudisteportaalides
on hangitud AP ja Reutersi käest,
ja ei asetse kontekstis, et inimesed saaks mõista enda seotust nendega.
Kui see kõik kokku võtta, võib see aidata seletada, miks tänapäeva kolledži lõpetajad
ja ka vähem haritud Ameeriklased
teavad maailmast vähem, kui nende eakaaslased 20 aastat tagasi.
Kui arvata, et see on lihtsalt seetõttu, et me pole huvitatud,
siis sa eksiksid.
Viimastel aastatel on globaalseid uudiseid tihedalt jälgivate Ameeriklaste suhtarv
ületanud 50% piiri.
Tegelik küsimus on: kas me sellist moonutatud maailmavaadet Ameeriklastele
selles üha enam ühendatud maailmas tahamegi?
Ma tean, et me suudame enamat.
Ja kas me saame lubada seda mitte teha? Tänan.