Numele meu e Amy Webb,
iar acum câțiva ani m-am trezit la sfârșitul
unei alte relații minunate
care s-a terminat spectaculos.
Și m-am gândit, ce e în neregulă cu mine?
De ce lucrurile astea continuă să se întâmple.
Așa că am întrebat toate persoanele din viața mea
ce cred despre asta.
Am apelat la bunica mea,
care a avut întotdeauna o mulțime de sfaturi,
şi care mi-a spus: „Nu mai fii atât de pretenţioasă.
Trebuie să continui să mergi la întâlniri.
Şi cel mai important,
dragostea adevărată te va găsi atunci când te aștepți mai puțin.”
Ei bine,
pe mine mă preocupă datele,
după cum veți vedea.
Sunt tot timpul scufundată în numere,
formule şi diagrame.
De asemenea, am o familie strâns unită,
şi sunt foarte apropiată de sora mea.
Ca rezultat, am vrut să am
acelaşi tip de familie atunci când mă voi maturiza.
Sunt la sfârşitul acestei despărțiri dureroase,
am 30 de ani,
m-am gândit, probabil, va trebui să
mă văd cu cineva în jur de șase luni
înainte să fiu gata de a deveni monogamă
şi înainte să locuim împreună,
ceva timp înainte de a ne logodi.
Şi dacă vreau să am copii până la 35 de ani,
ar fi trebuit să fiu deja
într-o relaţie acum cinci ani.
Ceea ce nu era cazul.
Dacă strategia mea era de a aştepta
dragostea adevărată, atunci variabila cu care aveam
de-a face era o întâmplare fericită.
Pe scurt, încercam să îmi dau seama
cum aş putea găsi partenerul perfect?
Pe atunci locuiam în Philadelphia,
un oraş mare, şi m-am gândit,
că acolo există o mulţime de posibilităţi.
Şi iar am început să fac calcule.
Populaţia Philadelphiei: 1,5 milioane de locuitori.
M-am gândit că aproximativ jumătate sunt bărbaţi,
adică, 750.000.
Caut un tip cu vârsta între 30 şi 36 de ani,
adică doar 4% din populaţie,
însemnând, 30.000 de oameni.
Căutam o persoană de religie ebraică,
pentru că asta sunt şi e important pentru mine.
Adică, doar 2,3% din populaţie.
Poate sunt atrasă de unul din zece
din acest grup de bărbaţi
fără a lua în calcul
o persoană pasionată de golf.
Asta însemna practic că existau doar 35
cu care m-aş fi putut întâlni
în oraşul Philadelphia.
(Râsete)
Între timp, în numeroasa mea familie
toți erau deja căsătoriţi şi la casele lor,
aveau o mulţime de copii,
şi am simţit o presiune extraordinară
de a mă aşeza la casa mea.
Aveam două strategii în acest moment.
Una, pot urma sfatul bunicii
şi să mă aştept
să întâlnesc pe cineva
unul din cei 35 de bărbaţi din cei
1,5 milioane de locuitori ai Philadelphiei
sau aş putea încerca întâlnirile online.
Îmi place ideea de online dating,
deoarece e bazată pe un algoritm,
sau mai simplu spus:
am o problemă, folosesc nişte date
o rulez într-un sistem
şi obţin o soluţie.
Întâlnirile online sunt a doua variantă ca popularitate
prin care oamenii se întâlnesc,
dar se pare că, aceşti algoritmi există
de mii de ani în aproape fiecare cultură.
În iudaism, de exemplu, au existat peţitorii
cu mult timp în urmă,
şi deşi nu aveau un algoritm anume,
ei făceau nişte calcule în mintale, precum:
îl va plăcea fata pe băiat?
Se vor înţelege oare familiile?
Ce va spune rabinul?
Oare vor avea copii imediat?
Peţitorul făcea aceste calcule,
oamenii se cunoşteau și gata.
În cazul meu, m-am gândit,
oare datele şi algoritmul
mă vor conduce la prinţul meu?
Aşa că am decis să mă înscriu
Aici a fost o mică problemă.
Când mă înscriam pe aceste site-uri,
eram extrem de ocupată.
Dar nu asta era cea mai mare problemă,
ci faptul că nu îmi place să completez chestionare,
de niciun fel,
și cu siguranță nu îmi plac cele similare cu Cosmo.
Aşa că am făcut copy-paste din CV.
(Râsete)
Iar în partea de descriere de sus,
am spus că sunt un jurnalist de succes
şi un gânditor despre viitor.
La rubrica activităţi distractive
și întâlnirea ideală, am scris monetizare
(Râsete)
şi fluenţă în limba japoneză.
Am vorbit mult despre JavaScript.
Iar acest lucru n-a fost cel mai bun mod
de a-mi afirma latura feminină.
Problema era însă că,
aveam de ales dintre mulţi bărbaţi.
În aceşti algoritmi erau plini de bărbaţi
care voiau să mă întâlnească,
ce s-a dovedit a fi niște întâlniri groaznice.
A fost Steve, un IT-ist.
Ca informaţii, ne potriveam
deoarece aveam în comun: gadget-urile,
matematica, datele şi muzica anilor '80,
aşa că am fost de acord să ies cu el.
Deci Steve, m-a invitat la întâlnire
la un restaurant din Philadelphia,
unul extrem de scump.
Ne-am întâlnit,
însă conversaţia noastră nu înainta,
dar comanda multă mâncare.
De fapt, nici nu se deranja să se uite pe meniu.
Comanda multe aperitive,
gustări, şi pentru mine,
şi iată o mulţime de mâncare pe masă
şi multe sticle de vin.
Ne apropiam de finalul conversaţiei
şi al mesei și eu am decis
că nu ne potrivim,
poate doar ca prieteni.
când el se duce la baie,
şi primim şi nota de plată.
Iar eu, sunt o femeie modernă.
Vreau să împărţim nota.
Dar Steve, nu mai vine.
A fost chiria mea pe o lună.
Inutil să vă spun ce noapte am avut.
Ajunsă acasă, le sun pe mama şi pe sora mea
şi ca de obicei după acest gen de întâlniri groaznice,
le povestesc detaliile.
Şi ele îmi spun:
„Nu te mai plânge."
(Râsete)
„Eşti prea pretenţioasă."
Aşa că am decis că de acum încolo
merg doar la întâlniri unde ştiu
că există acces wi-fi şi îmi aduc laptop-ul.
O să-l pun în geantă,
o să am un model de mail,
şi o să strâng informaţii
la aceste întâlniri
ca să dovedesc ca întâlnirile sunt groaznice.
(Râsete)
Aşa că am început să adun lucruri ca
remarci stupide, ciudate, sexuale;
vocabular greşit;
gesturi ciudate.
(Râsete)
Aşa că am început să analizez câteva numere,
şi asta mi-a permis să fac nişte corelaţii.
Şi rezultă că,
(Râsete)
din anumite cauze, bărbaţii care beau Scotch
menționează imediat sexul pervers.
(Râsete)
Poate
nu erau băieţi răi.
Erau doar pentru mine.
Nici algoritmii care ne cuplau
nu erau răi.
Acești algoritmi făceau exact
ce trebuiau să facă,
adică să folosească informaţia generată
în cazul meu, CV-ul,
şi să îl potrivească cu alte informaţii.
Problema este că,
deşi algoritmul îşi face treaba,
tu şi eu ne confruntăm
cu ferestre goale unde trebuie
să introducem informaţiile noastre online.
Puţini dintre noi avem capacitatea
de a fi total şi cu brutalitate sinceri cu noi înșine.
Altă problemă ar fi că aceste site-uri ne pun
întrebări de genul: îţi plac câinii sau pisicile?
Îţi plac filmele horror sau de dragoste?
Nu caut un prieten.
Caut un soţ. Corect?
Există o anumită superficialitate în date.
Am zis, bine, am alt plan.
Păstrez aceste situri de dating online,
dar le voi considera baze de date,
şi în loc să aştept alegerile unui algoritm,
voi inversa modul de funcționare al întregului sistem.
Ştiind că există date superficiale
folosite pentru a mă potrivi cu alţi oameni,
am decis să pun propriile întrebări.
Care erau toate acele lucruri la care mă puteam gândi
când căutam o pereche?
Aşa că am început să scriu,
și să scriu...
şi la final, am acumulat
72 de date diferite.
Am vrut pe cineva evreu,
şi am căutat pe cineva cu aceeaşi
educaţie şi gândire faţă de cultura noastră,
dar nu pentru a mă forţa să merg la sinagogă
în fiecare vineri şi sâmbătă.
Am vrut pe cineva care a muncit din greu,
pentru că munca e importantă pentru mine,
însă nu exagerat.
Hobbyu-rile mele
sunt doar proiecte noi.
De asemenea pe cineva care nu doar vrea doi copii,
dar cu aceeaşi atitudine de părinte ca mine,
cineva care să vrea
ca copiii noştri să ia lecţii de pian la trei ani,
să meargă la cursuri de calculatoare
dacă ar fi cazul.
Ceva de genul, în plus, cineva
căruia să îi placă locurile îndepărtate, exotice,
ca Petra, Iordania.
Cineva care să cântărească
cu 10 kg mai mult ca mine indiferent cât aş avea eu.
(Râsete)
Deci, aveam aceste 72 de puncte de referinţă,
care, sincer, înseamnă mult.
Aşa că am început evaluez lista.
Am stabilit un segment principal şi unul secundar
şi am cotat tot începând de la 100
mergând în jos spre 91,
enumerând lucruri ca inteligenţa,
care m-ar stimula intelectual
şi găsind un echilibru cu nivelul doi,
şi al doilea set de puncte.
Și aceste lucruri erau importante pentru mine
dar nu erau obligatorii.
(Râsete)
După ce am terminat,
am construit al doilea sistem de notare,
pentru că am vrut
să calculez matematic
dacă am şansa sau nu de a găsi online
persoana potrivită pentru mine.
M-am gândit la un minim de 700 de puncte
înainte să trimit un mail cuiva
sau să răspund la un mesaj.
La 900 de puncte, mergeam la întâlnire,
şi nu mă gândeam la o relaţie
înainte ca cineva să treacă pragul de 1.500 de puncte.
S-a dovedit că lucrurile au funcţionat.
Aşa că mă întorc online.
Îl găsesc pe Jewishdoc57
incredibil de arătos, vorbeşte frumos,
a escaladat Mt. Fuji,
a mers pe Marele Zid.
Îi place să călătorească, dar nu pe o navă de croazieră.
Şi m-am gândit, am reuşit!
Am spart codul.
Mi-am găsit prințul meu evreu
(Râsete)
al viselor familiei mele.
Mai era doar o problemă:
el nu mă plăcea.
Şi cred că nu am luat în considerare o variabilă:
concurenţa.
Cine sunt celelalte femei
pe aceste site-uri?
Am găsit-o pe SmileyGirl1978.
(Râsete)
Spunea că este „o fată veselă şi disponibilă."
Spunea că e profesoară.
Spunea că este „aiurită, drăguţă şi prietenoasă."
Îi place să îi facă pe oameni să râdă „foarte mult."
Am realizat atunci, văzând diverse profile
care arătau similar,
că trebuie să fac o cercetare de piaţă.
Aşa că am creat 10 profiluri false masculine.
Acum, înainte să vă pierd pe toți...
(Râsete)
să ştiţi că am făcut asta
doar pentru a aduna date
despre toată lumea din sistem.
Nu m-am gândit la relaţii ciudate.
Doar am parcurs datele lor.
Dar nu chiar ale oricui.
Doar ale acelor femei
care ar fi fost atrase
de bărbatul pe care eu îl doream.
(Râsete)
Când am salvat profilul acestui bărbat,
am urmat câteva reguli.
Nu am răspuns oricărei femei.
Am vrut să văd pe cine atrage acest profil,
şi mă interesau mai ales două date.
Cele calitative,
ca umorul, tonul,
vocea, stilul de comunicare
pe care aceste femei le au în comun.
Şi datele cantitative,
care e mărimea medie a profilului lor,
cât timp a trecut între mesaje?
Vreau să vă spun că,
am încercat să îmi dau seama,
dacă pot fi la fel de competitivă
ca o SmileyGirl1978.
Am vrut să-mi dau seama cum să-mi maximizez
profilul meu online.
Ei bine, o lună mai târziu,
culesesem o mulţime de date şi am făcut o altă analiză.
Şi aparent contează enorm conţinutul.
Oamenii inteligenţi tind să scrie mult...
3.000, 4.000,
5.000 de cuvinte despre ei,
care pot fi foarte interesante.
Ideea este că,
bărbaţii şi femeile populare
scriu cam 97 de cuvinte în medie
care sunt scrise foarte bine,
chiar dacă nu pare.
Alţi oameni care fac asta foarte bine
sunt cei care nu folosesc un limbaj non-specific.
În cazul meu,
„Pacientul englez” e filmul meu preferat,
dar nu contează într-un profil,
pentru că nu e un punct de reper,
şi unii poate nu sunt de acord
şi decid să nu iasă cu mine
pentru că nu le place să stea trei ore la film.
Limbajul optimist contează foarte mult de asemenea.
Iată un nor de cuvinte
cu cele mai populare cuvinte folosite
de cele mai populare femei,
„distracţie” şi „fată” şi „dragoste”.
Şi am realizat că nu trebuie
să îmi modific profilul.
Amintiţi-vă, eu sunt cea care a spus:
că vorbesc fluent japoneza şi ştiu JavaScript
şi mă simt bine aşa.
Ideea e că trebuie să fii mai abordabilă
şi să îi ajuţi pe oameni să găsească
cea mai bună cale de a ajunge la tine.
Iar timpul e iar foarte important.
Doar pentru că aveţi acces
la numărul de telefon mobil al cuiva
sau la messenger
şi e ora 2 dimineaţa şi sunteţi treaz,
nu înseamnă că e un moment potrivit să comunici cu ei.
Femeile populare pe aceste site-uri online
petrec în medie 23 ore
între fiecare comunicare.
Şi asta e ceea ce am face în mod normal
când întâlnim pe cineva.
În final, sunt fotografiile.
Toate femeile populare
şi-au arătat pielea.
Toate arată foarte bine,
ce e în contrast evident faţă de
ce am încărcat eu pe profil.
(Râsete)
Cu aceste informaţii,
am putut crea un super profil,
în care eram tot eu,
dar optimizată pentru sistem.
Şi se pare că am făcut treabă bună.
Am fost cea mai populară persoană online.
(Râsete)
(Aplauze)
O mulţime de bărbaţi au vrut să mă întâlnească.
Aşa ca am sunat-o pe mama, sora şi bunica,
și le-am spus vestea,
şi ele au spus: „Minunat!
Când te duci la întâlnire?”
Am răspuns: „Ei bine, nu vreau să ies cu nimeni.”
Pentru că, în sistemul meu de punctaj,
ei trebuiau să ajungă la un minim de 700 de puncte,
şi niciunul dintre ei n-a reușit.
Ele mi-au spus: „Ce? Încă eşti prea pretenţioasă.”
În fine, nu mult timp după asta,
L-am găsit pe acest tip, Thevenin,
a spus că aparține comunității evreiești,
jobul lui e de vânător arctic
lucru care mi-a plăcut.
A vorbit în detaliu despre călătorie.
A făcut o mulţime de referinţe culturale.
Privea şi vorbea exact cum am vrut,
şi imediat, a ajuns la 850 de puncte.
A fost suficient pentru o întâlnire.
Trei săptămâni mai târziu, ne-am întâlnit
şi am conversat 14 ore
am mers de la cafea la restaurant
la altă cafenea, la alt restaurant,
şi când m-a condus acasă
l-am reevaluat...
[1.050 puncte!]
Deşi,
în acest timp nu am fost destul de pretenţioasă.
Un an şi jumătate mai târziu,
călătoream, dar nu în croazieră,
prin Petra, Iordania,
când m-a cerut de soție.
După un an ne-am căsătorit,
şi după un an şi jumătate, fiica noastră
Petra, s-a născut.
(Aplauze)
Am o viaţă fabuloasă, evident, deci...
(Râsete)
Întrebarea e, ce înseamnă toate astea pentru voi?
Asta dovedeşte că există un algoritm al iubirii.
Doar că nu e cel prezentat online.
E de fapt unul pe care-l alcătuiți voi înșivă.
Şi dacă vă căutaţi jumătatea
sau vă căutaţi pasiunea
sau vreţi să porniţi o afacere,
trebuie să vă stabiliţi criteriile
să jucaţi după regulile voastre,
şi puteți fi oricât de mofturoși vreţi.
În ziua nunţii mele,
am vorbit cu bunica mea,
şi ea a spus: „Bine, poate că am greşit.
Se pare că ai descoperit
un sistem cu adevărat bun.
Acum, despre găluşte.
Ar trebui să fie pufoase, nu tari.”
(Râsete)
Și voi ține cont de acest sfat.
(Aplauze)