Katrina Spade vagyok, orvoscsaládban nőttem fel,
ahol teljesen természetes volt ebéd közben halálról, haldoklásról beszélgetni.
De nem lettem orvos, mint sok családtagom.
Hanem építészeti tervezés-szakra mentem.
Eközben érdekelni kezdett,
mi történik a testemmel halálom után.
Mit tennének velem a szeretteim?
Ha tehát a létezés és halandóságunk tudata
nem is ejt minket kétségbe,
jelenlegi temetkezési gyakorlatunk egész biztosan lehangol.
Ma az amerikaiaknak csaknem fele hagyományos temetést választ.
Ez balzsamozással kezdődik,
a halottmosók átöblítik a testüregeket,
és felöntik olyan keverékkel, aminek a holttest megóvása a célja,
és olyanná teszi, mintha élne.
Aztán, mint tudják, koporsóban temetik el a holttestet
betonnal alapozott sírgödörbe
egy temetőben.
Az amerikai temetőkben összesen
annyi fémet temetünk el, amennyi elég lenne a Golden Gate-hez,
annyi fát, amennyiből 1800 családi házat építhetnénk,
és annyi formaldehiddel terhelt balzsamozó folyadékot,
ami nyolc olimpiai versenyuszoda megtöltésére lenne elég.
Ezenkívül a temetők világszerte telítettek.
Kiderül, hogy nincs túl jó üzleti érzéke annak,
aki bárkinek is örök időkre ad el egy darab földet.
(Nevetés)
Ki találta ezt ki?
Egyes helyeken nem vehetünk parcellákat, akármennyi pénzünk is van.
Ebből következően a hamvasztás aránya rohamosan nő.
1950-ben ha megemlítettük a nagymamának, hogy halála után elhamvasztják,
a nagyi valószínűleg kirúgott volna minket a halálos ágya mellől.
Ma az amerikaiaknak mintegy fele a hamvasztás mellett dönt,
mert egyszerűbbnek,
olcsóbbnak
és környezetbarátnak tartják.
Sokáig úgy véltem, a hamvasztás a szétoszlatás fenntartható módja,
de gondoljunk csak bele jobban.
A hamvasztás lehetetlenné teszi,
hogy halálunk után visszaadjuk magunkat a földnek.
Rengeteg energiát emészt fel a holttestek elhamvasztása,
szennyezi a levegőt, és hozzájárul a klímaváltozáshoz.
Az amerikai hamvasztások összesen
mintegy 270 megatonna széndioxidot bocsátanak ki
évente a föld légkörébe.
Az a rettenetes igazság,
hogy ezzel a legutolsó tettünk ezen a földön az,
hogy mérgezzük.
Úgy tűnik, olyan haláltagadó állapotba rögződtünk bele,
ami akkora távolságot teremt önmagunk és a természet között,
amekkora emberileg csak lehet.
Modern temetkezési szokásaink célja a tetemmel történő
természetes folyamatok hárítása.
Másképp fogalmazva: hogy megússzuk a lebomlást.
De az az igazság,
hogy a természet tényleg jól kezeli a halált.
Mindannyian láttuk már.
Amikor a természetben elpusztul egy szerves anyag,
mikrobák és baktériumok tápanyagban gazdag humusszá bontják,
teljessé téve az életciklust.
A természetben a halál életet teremt.
Térjünk vissza az építészethez. Gondolkoztam ezekről,
és terveket készítettem, hogyan változtassunk szokásainkon.
Alkothatok-e olyan rendszert,
ami hasznos a földnek,
ami nem fél a természettől, hanem követi a tanítását?
Valamit, ami kíméletes lesz bolygónkhoz?
Hiszen ez a bolygó egész életünkben
segíti élő testünket.
Miközben ezeken töprengtem
a rajzasztalom fölött,
megcsörrent a telefon.
Kate volt, a barátnőm.
Ilyesmit mondott: "Szia, hallottál a farmerokról,
akik egész tehenekkel komposztálnak?"
Én meg erre: "Hmmmm."
(Nevetés)
Kiderült, hogy gazdálkodóinknál az agrárintézményekben
az "állati tetemekkel komposztálás"
évtizedek óta jól bevált gyakorlat.
Az eljárás lényege, hogy a nitrogénben gazdag állati tetemet
szénben gazdag komposztáló anyagokkal terítik be.
Ez aerob folyamat,
tehát oxigént és rengeteg nedvességet igényel.
Többnyire vastagon faforgáccsal fedik be a tetemet,
mert a faforgács szénben gazdag,
szellőzni hagyják, hogy kapjon elég oxigént,
a csapadék pedig nedvességet biztosít.
Körülbelül kilenc hónap múlva
készen áll a tápanyagban gazdag komposzt.
Addigra a hús is, a csontozat is
teljesen lebomlik.
Tudom.
(Nevetés)
Egyértelműen bomlásrajongónak tartom magam,
de messze nem vagyok szakértő,
és erre az az egyik bizonyíték,
hogy gyakran mondogatom erről a folyamatról, hogy "varázslatos".
(Nevetés)
Alapvetően elég, ha megfelelő környezetet biztosítunk a természetnek,
hogy tehesse a dolgát.
A baktériumölő szappannal ellentétben
nem harcolunk ellenük,
hanem tárt karokkal fogadjuk a mikrobákat és baktériumokat.
Ezek a parányi, elbűvölő lények
részeikre bontják a molekulákat, és a kisebb molekulák, atomok
újabb molekulákat alkotnak.
Másképp fogalmazva, az a tehén átalakul.
Többé már nem tehén.
Visszakerült a természet körforgásába.
Látják? Varázslatos.
Sejthetik, hogy ezen telefonhívás után
isteni szikra pattant ki a fejemből.
Hozzáfogtam egy tervrajzhoz,
ami az állati tetemekkel történő komposztálás alapelvein alapul.
Ugyanígy emberi holttesteket is termőfölddé alakíthatunk át.
Ugorjunk öt évet,
és a projekt minden képzeletet felülmúlva szárba szökkent.
Az állati tetemekkel történő komposztálás alapelvein alapuló,
skálázható, másolható, non-profit városi modellt hoztunk létre,
ami a holttesteket termőfölddé alakítja át.
Talajtudós szakemberekkel dolgoztuk ki
a bomlás, alternatív halál utáni ellátás
törvényét és szerkezetét.
Pályázati pénzeket és egyéni adományokat gyűjtöttünk azért,
hogy megtervezzük a rendszer prototípusát,
és megtudtuk, hogy világszerte több tízezren
élnének ilyen lehetőséggel.
Rendben.
A következő néhány évben az a célunk,
hogy felépüljön az első teljes körű emberi komposztáló létesítmény,
mégpedig itt, Seattle-ben.
(Taps)
Képzeljék el,
részben városi park,
részben temető,
részben emlékhely a szeretteinknek,
olyan hely, ahol visszakapcsolódhatunk a természet ciklusaihoz,
ugyanakkor finoman és tisztelettel bánhatunk a holtakkal.
Az infrastruktúra egyszerű.
Belül van egy függőleges mag,
ahol a holttesteket forgáccsal gyorsított természetes bomlásnak vetik alá,
vagyis komposztálják,
és termőtalaj lesz belőlük.
Ha valaki meghal, tetemét ebbe a létesítménybe szállítják.
Utána egyszerű lepelbe burkolják,
hozzátartozói viszik fel a testét a mag csúcsára,
ami a természetes bomlasztó rendszerből áll.
Szertartás keretében gyöngéden
beteszik a holttestet a magba,
és beterítik faforgáccsal.
Ezzel kezdetét veszi a finom átalakulás, a holttestből termőföld lesz.
Néhány hétig tart a lebomlás természetes folyamata.
Mikrobák és baktériumok lebontják a szenet, aztán a proteint,
így új minőség keletkezik,
tápanyagban gazdag termőtalaj.
Ebből aztán új élet fakadhat.
Végső soron akár citromfa is lehet belőlünk.
(Taps)
Igen, köszönöm.
(Taps)
Ki gondol most éppen citromos, habos pitére?
(Nevetés)
Egy csepp citromra?
Valami erősebbre?
További érvek a mag mellett:
ezek az épületek a gyászfeldolgozást is segítik,
teret adnak kegyeleti szolgáltatásokhoz, végakaratok tervezéséhez.
A lehetőségek tárháza végtelen.
Régi templomok, ipari raktárépületek
helyszínt biztosíthatnának mindehhez.
Vissza akarjuk hozni a rituálé jelentőségét,
ami felhígult az elmúlt száz évben,
ahogy a hamvasztás elterjedt,
és a vallási kötődés kiveszőfélben van.
Ez az intézményünk világszerte
példaként szolgálhat.
Dél-afrikai, ausztrál közösségektől tudjuk,
valamint Anglia és Kanada is jelezte.
Egy megtervezett eszköztárat hozunk létre,
ami segíthet másoknak hasonlókat tervezni és építeni,
melyhez mellékeljük a technikai specifikációt
és a szabályozó legjobb gyakorlatokat is.
Egyéneknek és szervezeteknek akarunk segíteni,
és így tovább, községeknek,
hogy saját településeiken megvalósíthassák.
Az alapötletetet minden helyi lakosnak teljesen másképp kell látni és érezni
ugyanazon a rendszeren belül.
Valójában annak a környéknek lettek tervezve, ahol laknak,
és a közösségnek, amit szolgálnak.
A másik elképzelés, hogy a segítők kéznél legyenek,
gondosan készítsék elő az elhunyt hozzátartozó holttestét.
Szakítunk azzal a gyakorlattal, ami megzavar és megaláz,
helyette szép, jelentőségteljes
átlátható rendszert teremtünk.
Hiszünk abban, hogy a környezetbarát halottellátás
alapvető emberi jog.
Ismerik a régi mondást:
aki tehenet tud komposztálni, az embert is tud?
(Nevetés)
Még a végén igaz is.
2014 óta fut egy próbaprojektünk
Észak-Karolina dombvidékén,
a Nyugat-Karolinai Egyetem Törvényszéki Antropológiai Intézetével.
Hat donor holttestet faforgácsba temettünk,
szellőzés biztosítja az oxigént,
a mikrobák és baktériumok teszik a dolgukat.
Ezzel a programmal bemutathatjuk, hogy a természetes lebomlás
hihetetlen erejét felhasználva
hogyan lesz termőföld a holttestekből,
és más egyetemekkel is együttműködünk.
A Washingtoni Egyetem talajkutatói,
egyetemi hallgatói azt vizsgálják
hogyan komposztálhatók az amalgámtöméses fogak,
így megérthetjük, mi történik a higannyal.
Hamarosan kísérletekbe kezdünk,
hogy mi lesz a vegyi drogokkal és gyógyszerekkel
a komposztálás során,
szükséges-e valamilyen kiegészítő helyreállító kezelés a talajnak.
Egyébként
a komposztálás jelentős hőt termel,
főleg egyes eljárásai.
Egy héttel azután, hogy az ötödik testet komposztálni kezdtük,
a faforgács-kupacon belüli hőmérséklet
elérte a 70 Celsius fokot.
Képzeljék el, ennyi hővel mennyi energiát termelhetünk
vagy kényelmet nyújthatunk a gyászolóknak egy hideg napon.
A halottellátás forradalma elkezdődött.
Izgalmas ilyenkor élni.
Köszönöm.
(Taps)