Ми в Британському музеї Лондона
у кімнаті, наповненій стародавніми єгипетськими муміями,
яка в результаті також переповнена сучасними дітьми.
І туристами. Велика кімната. Тут чудові експонати.
Ми розглядаємо фрагмент сувою,
який значною мірою ігнорується.
Це сувій папірусу.
Папірус це очерет, що росте в дельті Нілу,
який перероблявся на суміш, подібну до паперу,
яка була єдиною найважливішою поверхнею для письма
аж до Середньовіччя.
Ми дивимось на написаний текст того, що ми називаємо "Книга мертвих",
єгиптяни мали інші назви для книги,
в ній були стародавні тексти,
що включали заклинання, молитви та заговори,
речі, яких потребували мертві у загробному житті.
Ця традиція проходить ввесь шлях назад до Стародавнього царства,
писання, яке ми називаємо "текст Пірамід".
Це були звіти настанов для загробного життя,
потім ми маємо Тексти Саркофагів, написаних на саркофагах,
а ще пізніше, в Новому царстві,
маємо сувої, подібні до цього, які називаємо Книгами Мертвих.
Іноді тексти писались на папірусі,
як цей, що ми розглядаємо.
Іноді їх писали на покрівлі,
в яких хоронили мертвих.
Отже, це були справді дуже важливі тексти, які спочатку призначались тільки для царів Стародавнього царства,
але потім використовувались для людей, які були не просто частиною царської сім'ї,
а також людьми високого статусу, саме на це ми зараз і дивимось.
Цей текст був знайдених у гробниці Хунефера, писаря.
Писар мав священний статус.
Маємо справу з кимось освіченим,
хто займав високе становище у культурі Єгипту.
Також бачимо зображення померлого,
якого поховали з цим текстом,
і якщо ви подивитесь на верхній лівий край сувою,
то побачите зігнуту фігуру в білому -
Хунефера, який говорить до ряду божеств, що присіли,
богів, що пророкують гарне життя, яким він жив,
що він заробив місце в загробному житті.
Нижче показана сцена суду,
чи жив Хунефер гідним життям
та заслужив жити в загробному,
ми знову бачимо Хунефера, що стоїть скраю зліва.
Впізнаємо його по тому самому білому вбранні.
Його веде за руку бог з головою шакала - Анубіс,
бог, пов'язаний
з мертвими, муміфікацією, кладовищами,
що несе в лівій руці анк.
Символ вічного життя, саме те, до чого йде Хунефер.
Продовживши дивитись вправо,
знову бачимо бога з головою шакала Анубіса, на цей раз він присів
і налаштовує терези.
Щоб впевнитись, що вони в повній рівновазі.
На лівому боці бачимо серце мертвого.
Отже, серце на одній стороні терезів. На іншій - пір'їна.
Перо, що належить Маат, яку також бачимо на верхівці терезів,
також можемо помітити перо на її голові.
Маат - це божество, що відповідає за божественний порядок,
життя моральне, розмірене.
У цьому випадку - перо нижче. Воно важче.
Хунефер жив моральним життям, яке забезпечило йому загробне життя.
Тому його не буде пожирати злосний звір біля Анубіса.
Це Амміт, що мав голову крокодила, тіло лева
та задню частину гіпопотама.
Він чекає, щоб з'їсти серце Хунефера, не повинно виявитись, що він жив моральним життям,
відповідним до мірок Маат.
Єгиптяни вірили, що тільки якщо ти жив моральним життям, тільки коли ти пройдеш це випробування,
то отримаєш доступ до загробного життя. Це не схоже на вірування християнства,
де загробне життя мають всі,
неважливо чи благословенний ти чи грішний,
все одно потрапиш або до Раю, або підеш до Пекла.
У цьому випадку, ти потрапиш у загробний світ лише якщо жив морально.
Наступна фігура, яку ми бачимо, це інше божество,
на цей раз із головою ібіса, птаха.
Це Тот, що веде протокол того, що відбувається з Хунефером,
у цьому випадку він пише, що він досяг мети і перейде до загробного життя.
Мені подобається зображення Тота.
Він такий прямий, рука випрямлена,
представлена в такому вигляді, що довіряєш йому, що він все зробить правильно.
Наступним знову бачимо Хунефера, на цей раз постав перед
одним з вищих богів єгипетського пантеону - Осірісом.
Його представляє Осірісу син Осіріса, Хорус.
Хоруса легко запам'ятати,
адже Хорус пов'язаний з соколом, у нього голова сокола.
Хорус - це син Осіріса, він тримає в лівій руці анк, якого ми бачили раніше,
знову ж це символ вічного життя.
Він представляє його Осірісу, як ти сказала,
дивовижна огорожа якого говорить про важливість цього божества.
Він на троні. Він тримає символи Єгипту,
сидить за цвітом лотоса, символом вічного життя,
на верхівці цвіту лотоса 4 дитини Хоруса, які представляють 4 частини світу:
північ, південь, захід і схід.
Діти Хоруса відповідальні за догляд за внутрішніми органами,
які розміщували в канопах.
На них лежить велика відповідальність за зберігання мертвого.
Знову бачимо Хоруса, але символізованого як око.
Запам'ятайте, Хорус показується соколом, птахом,
і тут, не дивлячись на те, що він символ ока, у нього кігті замість рук,
які несуть страусине перо, також символ вічного життя.
Зображення ока Хоруса витікає з іншого єгипетського міфу,
битви між Хорусом та Сетом, але це інша історія.
За Осірісом бачимо 2 менші постаті жінок,
одна з яких Ісіда, дружина Осіріса. Інша - його сестра Нефтида,
сторож загробного життя та сестра Анубіса,
фігура, яку спостерігаємо на самому початку, що вела Хунефера до суду.
Зверни увагу на білу платформу, на якій стоять фігури.
Це натрон, природні солі, що містяться
в Нілі, їх використовували стародавні єгиптяни,
щоб висушувати всі мумії в цій кімнаті
для їхнього збреження.
У дійсності слово "збереження" це ключ до поняття єгипетської культури взагалі,
тому що це культура, чиї форми,
чиї витвори мистецтва на диво залишались такими ж тисячами років.
Навіть за наявності періодів нестабільності чи навіть попереднього періоду Амарни,
де ми бачили зовсім інший спосіб відтворення людської фігури.
Тут ми спостерігаємо фігури, що виглядають дуже знайомо для нас,
адже це типовий спосіб
зображення людської постаті єгиптянами.
Не зважаючи на те, що це малюнки Нового царства,
ці форми були впізнавані
для єгиптян тисячами роками раніше в Стародавньому царстві.
Бачимо суміш, яка спостерігається в мистецтві Стародавнього Єгипту дуже часто,
суміш слів, ієрогліфів, писань та зображень.
Мені подобається змішаність.
У нашій сучасній культурі ми дійсно відділяємо писемну мову від образотворчого мистецтва,
а тут, у стародавньому Єгипті,
присутній цей ближчий зв'язок, це величніше чуття єднання.