Стивън: Намираме се в Британския музей в Лондон,
в зала, пълна с египетски мумии,
и съответно – със съвременни деца.
Бет: Както и туристи. Залата и артефактите в нея са страхотни.
Стивън: Наблюдаваме фрагмент от свитък, който е доста подценяван.
Бет: Свитикът е от папирус.
Стивън: Папирусът е вид тръстика, която расте по делтата на Нил.
От нея се прави материал, подобен на хартия.
Папирусът остава най-разпространената основа за писане
чак до Средните векове.
Бет: Това, което виждаме, е текст от нещо, наречено „Книга на мъртвите“,
за която египтяните са имали и други имена,
и която е древен текст, съдържащ заклинания, молитви и наричания,
необходими на мъртвите в отвъдния живот.
Стивън: Това е традиция, която датира от Старото царство –
надписи, които наричаме пирамиден текст.
Това са набор от инструкции за задгробния живот.
По-късно се появяват като надписи върху ковчезите,
а още по-късно, в Новото царство,
се появяват тези свитъци, наречени „книги на мъртвите“.
Бет: Понякога са написани на папирус, като този,
друг път на плащениците, в които са погребвали мъртвия.
Това са много важни текстове, в началото били само за владетелите на Старото царство.
но започват да се използват и от хора извън владетелското семейство,
но с висок статус, какъвто е случаят с този свитък.
Този текст е открит в гробницата на писар на име Хунефер.
Стивън: Писарят е имал статус на жрец, така че тук говорим за грамотен човек,
заемал важна позиция в египетското общество.
Виждаме изображения на този човек, който е починал
и е бил погребан с този текст.
Ако се загледаш в левия ъгъл в горната част на свитъка,
ще видиш клекнала фигура в бяло.
Това е Хунефер, който говори с редица от клекнали божества,
които му предричат място в задгробния живот
според делата му приживе.
Бет: По-долу виждаме сцената, в която отсъждат
дали Хунефер е живял праведно и заслужава да продължи в отвъдното.
Отново виждаме Хунефер, този път в крайно ляво.
Стивън: Можем да го разпознаем по бялата роба.
Бет: За ръка го води богът с глава на чакал Анубис –
бог, свързван с мъртвите, мумиите и гробищата.
В ръката си той държи анх.
Стивън: Символ на вечния живот – това, към което се стреми Хунефер.
Бет: Ако продължим надясно,
ще видим отново бога с глава на чакал – Анубис, този път клекнал, да намества везна.
Стивън: Уверява се, че тя в пълно равновесие.
Отляво виждаме сърцето на мъртвия.
Бет: Сърцето е от едната страна на везната, а от другата има перо.
Перото е на Маат, която виждаме отгоре на везната,
а от главата ѝ се подава перо.
Маат е свързана с божествения ред,
с етичния, подреден живот.
Стивън: В случая перото е по-надолу, тоест е по-тежко.
Хунефер е водил етичен живот, следователно е допуснат до отвъдното.
Бет: Съответно няма да бъде разкъсан от звяра, който седи до Анубис.
Звярът е Амит – с глава на крокодил, тяло на лъв и задница на хипопотам.
Той чака да изяде сърцето на Хунефер, ако не е живял етично според Маат.
Стивън: Египтяните вярвали, че само ако си живял етично и преминеш теста,
можеш да бъдеш допуснат до отвъдното.
Различна идея от тази на християнството, според което всички отиват в отвъдното,
независимо дали са праведни или грешни, след смъртта всички отиват в Рая или Ада.
Според египтяните отиваш в отвъдното, само ако си живял етично или праведно.
Бет: Следващата фигура е на друго божество, този път с глава на птица ибис.
Това е Тот, който отбелязва какво се е случило с Хунефер
и съобщава, че може да премине към отвъдното.
Стивън: Харесва ми как е изобразен Тот. Толкова изправен, с изпъната ръка,
вдъхва ни доверие, че ще отрази всичко, както трябва.
Бет: Отново виждаме Хунефер, представят го на един от главните богове – Озирис.
Представя го синът на Озирис – Хор.
Стивън: Хор се запомня лесно, защото се свързва със соколите и има глава на сокол.
Хор е синът на Озирис и държи в лявата си ръка анх, какъвто видяхме по-рано
и който символизира отвъдния живот.
Както каза, Хор го представя на Озирис, който е в едно
приказно преградено пространство, показващо значимостта му като бог.
Бет: Седнал е на трон, зад лотос – символ на вечен живот, и носи знаците на Египет.
Върху лотоса са четирите деца на Хор, които изобразяват четирите точки на света:
Север, Юг, Изток и Запад.
Стивън: Децата на Хор се грижат за поставянето на органите на мъртвия
в отделни урни, така че те играят важна роля за съхраняването на останките му.
Бет: Отново виждаме Хор, този път през символа на окото.
Да си припомним, че Хор е представян като сокол, като птица,
и макар че знакът му е око, той има птичи нокти за ръце,
в които държи щраусово перо – също символ на вечен живот.
Стивън: Изображението на окото на Хор е свързано с друг древноегипетски мит.
Това е битката между Хор и Сет, но това е друга тема.
Бет: Зад Озирис виждаме две по-малки изправени женски фигури,
една от които е Изида, жената на Озирис, а другата е сестра ѝ Нефтида,
която е пазителка на задгробния живот и сестра на бог Анубис,
когото видяхме в началото да води Хунефер към присъдата му.
Стивън: Забележи бялата основа, на която е стъпила фигурата. Тя изобразява натрон –
естествените соли, които се образуват в Нил и се използват от египтяните
за изсушаване на мумиите в тази зала, за да се съхранят по-добре.
Бет: „Съхранение“ е ключова дума за египетската култура като цяло,
защото това е култура, чиито форми,
начин на представяне и изкуство остават непроменени хилядолетия наред.
Това е въпреки периодите на нестабилност, и периодът Амарна, преди това,
когато човешките фигури се изобразяват по много различен начин.
Формите, които виждаме тук, са ни много познати,
защото това е типичният начин, по който
древните египтяни изобразяват човешките фигури.
Стивън: Въпреки че свитъкът е от Новото царство, тези форми са били познати
на египтяните от хилядолетия преди това, от Старото царство.
Бет: Виждаме онази типична за древноегипетското изкуство
смесица от думи, йероглифи и рисунки.
Стивън: Харесва ми този микс. В съвременната култура имаме разделение
между писмени и визуални изкуства,
а в Древен Египет те са тясно свързани и далеч по-добре интегрирани.