Намираме се в Британския музей в Лондон,
в зала, пълна с египетски мумии,
и съответно - със съвременни деца.
Както и туристи. Залата и артефактите в нея, са страхотни.
Наблюдаваме фрагмент от свитък,
който е доста подценяван.
Свитикът е от папирус.
Папирусът е тръстика, която расте по делтата на Нил.
От нея се прави материал, подобен на хартия.
Папирусът остава най-разпространената повърхност за писане
чак до Средните векове.
Това, което виждаме е текст от така наречената "Книга на мъртвите",
за която египтяните са имали и други имена,
и която е древен текст,
съдържащ заклинания, молитви и наричания,
необходими на мъртвите в отвъдния живот.
Това е традиция с корени в Старото царство,
наречена пирамиден текст.
Това са набор от инструкции за задгробния живот,
по-късно се появяват текстове на ковчега,
а още по-късно в Новото царство,
се появяват тези свитъци, наречени книги на мъртвите.
Понякога са написани на папирус,
като този,
друг път на плащениците, в които
са погребвали мъртвия.
Това са много важни текстове, в началното са били само за владетели от Старото царство.
но започват да се използват и от хора извън владетелското семейство,
но с висок статус, какъвто е случаят с този свитък.
Този текст е открит в гробницата на писар на име Хунефер.
Писарят е имал статус на жрец,
така че тук говорим за грамотен човек,
заемал важна позиция в египетското общество.
Виждаме изображения на този човек, който е починал
и е бил погребан с този текст.
Ако се загледате в левия ъгъл в горната част на свитъка,
ще видите клекнала фигура в бяло.
Хунефер, който говори с редица от клекнали божества,
които му предричат място в задгробния живот,
според делата му приживе.
Това, което виждаме по-долу, е сцената, в която отсъждат
дали Хунефер е живял праведно
и заслужава да продължи в отвъдното.
Отново виждаме Хунефер, този път в крайно ляво
и можем да го разпознаем по бялата роба.
За ръка го води богът с глава на чакал – Анубис,
бог, свързван
с мъртвите, мумиите и гробищата.
В ръката си той държи анх,
символ на вечния живот – това, към което се стреми Хунефер.
Ако продължим надясно,
ще видим отново бога с глава на чакал – Анубис, този път е клекнал,
намества везна, и се уверява, че тя в пълно равновесие.
Отляво виждаме сърцето на мъртвия.
Сърцето е от едната страна на везната, а от другата има перо.
Перото е на Маат, която виждаме отгоре на везната,
а от главата ѝ се подава перо.
Маат е свързана с божествения ред,
с етичния, подреден живот.
В случая, перото е по-надолу, тоест, е по-тежко.
Хунефер е водил етичен живот, следователно е допуснат до отвъдното.
Съответно, няма да бъде разкъсан от звяра, който седи до Анубис.
Звярът е Амит – с глава на крокодил, торс на лъв и задница на хипопотам.
Той чака да изяде сърцето на Хунефер, ако не е живял етично,
според Маат.
Египтяните вярвали, че само ако си живял етично и преминеш теста,
можеш да бъдеш допуснат до отвъдното. Различна идея от тази на християнството,
според което всички отиват в отвъдното,
независимо дали са праведни или грешни,
а след това отиват в Рая или Ада.
Според египтяните отиваш в отвъдното, само ако си живял етично или праведно.
Следващата фигура е на друго божество,
този път с глава на птица ибис.
Това е Тот, който описва процеса на присъдата,
и в случая отбелязва, че Хунефер може да премине към отвъдното.
Харесва ми как е изобразен Тот. Толкова изправен, с изпъната ръка,
вдъхва ни доверие, че ще отрази всичко, както трябва.
Отново виждаме Хунефер, представят го
на един от главните богове – Озирис.
Представя го синът на Озирис – Хор.
Хор се запомня лесно,
защото се свързва със соколите, и има глава на сокол.
Хор е синът на Озирис и държи в лявата си ръка анх, какъвто видяхме по-рано,
и който символизира отвъдния живот.
Както ти каза, Хор го представя на Озирис, който е в едно
красиво отделено пространство, показващо значимостта му като бог.
Седнал е на трон, зад лотос – символ на вечен живот, и носи знаците на Египет.
Върху лотоса са четирите деца на Хор, които изобразяват четирите точки на света:
Север, Юг, Изток и Запад.
Децата на Хор се грижат за поставянето на органите на мъртвия
в отделни урни,
така че те играят важна роля за съхраняването на останките му.
Отново виждаме Хор, този път през символа на окото.
Да си припомним, че Хор е представян като сокол, като птица,
и макар че знакът му е око, той има птичи нокти за ръце,
в които държи щраусово перо – също символ на вечен живот.
Изображението на окото на Хор, е свързано с друг древноегипетски мит.
Това е битката между Хор и Сет, но това е друга тема.
Зад Озирис виждаме две по-малки, седнали женски фигури,
една от които е Изис, жената на Озирис, а другата е сестра ѝ Нефтис,
която е пазителка на задгробния живот и майка на Анубис,
богът, когото видяхме в началото, да води Хунефер към присъдата му.
Забележи бялата основа, на която е стъпила фигурата. Тя изобразява натрон –
естествените соли, които се образуват в Нил и се използват от египтяните
за изсушаване на мумиите в тази зала,
за да се съхранят по-добре.
"Съхранение" е ключова дума за египетската култура като цяло,
защото това е култура, чиито форми,
начин на представяне и изкуство, остават непроменени хилядолетия наред.
Въпреки периодите на нестабилност, а преди това и периодът Амарна,
когато човешките фигури се изобразяват по много различен начин.
Формите, които виждаме тук, са ни много познати,
защото това е типичният начин, по който
древните египтяни изобразяват човешките фигури.
Въпреки че свитъкът е от Новото царство, тези форми са били познати
на египтяните от хилядолетия преди това, от Старото царство.
Виждаме смесица, типична за древноегипетското изкуство,
съдържаща думи, йероглифи и рисунки.
Харесва ми този микс, в съвременната култура имаме разделение
между писмени и визуални изкуства,
а в древен Египет
те са тясно свързани, по-добре интегрирани.