Серед вас є винахідники,
дизайнери, інженери, підприємці, художники,
або, можливо, у вас просто величезна уява?
Підніміть руки! (Оплески)
Більшість з вас.
В мене є новини для нас, творчих людей.
Впродовж наступних 20 років
спосіб, в який ми виконуємо свою роботу, зміниться більше,
ніж за останні 2000 років.
Насправді, я думаю, що ми на початку нової епохи в людській історії.
Було чотири основних історичних ери, які визначав спосіб праці.
Мисливсько-збиральницька епоха тривала декілька мільйонів років.
Епоха аграрної культури тривала декілька тисяч років.
Індустріальна епоха тривала кілька століть.
А інформаційна епоха тривала декілька десятиліть.
І сьогодні ми, як вид, знаходимось на піку наступної великої ери.
Ласкаво просимо до Доповненої епохи.
У цій ері ваші природні людські можливості будуть доповнені
комп'ютерними системами, що допомагають вам думати,
роботизованими системами, що сприяють творчості,
і електронними нервовими системами,
що з'єднують вас зі світом далеко за межами природних відчуттів.
Почнімо з когнітивного доповнення.
Хто з вас доповнені кіборги?
(Сміх)
Я б насправді посперечався, що ми вже доповнені.
Уявіть, що ви на вечірці
і хтось задає вам запитання, відповідь на яке ви не знаєте.
Якщо у вас є щось таке, за кілька секунд ви можете знати відповідь
Але це просто примітивний початок.
Навіть Siri - це пасивний інструмент.
Насправді, за останні три з половиною мільйони років
всі наші інструменти були повністю пасивними.
Вони роблять точно те, що ми кажемо їм, і нічого більше.
Найперший наш інструмент тільки різав, коли ми били по ньому.
Зубило тільки вирізьблювало, коли митець спрямовував його.
І навіть найбільш прогресивні знаряддя не роблять нічого без точного управління.
На сьогоднішнй день це те, що виводить мене з рівноваги,
Ми завжди були обмежені
потребою вручну спрямовувати наші бажання на інструменти -
вручну, в прямому сенсі використовуючи руки,
навіть з комп'ютерами.
Але я ніби Скотті із "Зоряного шляху".
(Сміх)
Я хочу дискутувати з комп'ютером.
Я хочу сказати: "Комп'ютере, давай спроектуємо машину,"
і комп'ютер показує мені машину.
І я кажу: "Ні, більш спортивну і менш німецьку,"
і бац! комп'ютер показує можливий варіант.
(Сміх)
Така дискусія могла бути дещо неправильною,
можливо, менше, ніж багато хто думає,
але просто зараз
ми працюємо над цим.
Інструменти роблять стрибок з пасивного до генеративного.
Генеративні інструменти дизайну використовують комп'ютер і алгоритми,
щоб синтезувати геометричні фігури,
щоб придумати нові проекти без сторонньої допомоги.
Все, що їм треба - це ваша ціль і невеликий примус.
Я наведу приклад.
У випадку з шасі безпілотника
все, що вам треба зробити - це сказати щось накшталт
він має чотири пропелери,
ви хочете, щоб він був якнайлегшим,
і вам треба, щоб він був аеродинамічно ефективним.
Тоді комп'ютер досліджує увесь простір вирішення:
кожна можливість, яка вирішує і перетинається з вашим критерієм -
їх мільйони.
Щоб це зробити, треба величезні комп'ютери.
Але ми отримуємо проекти,
які самі ніколи не змогли б уявити.
І комп'ютери самі створюють такі речі -
ніхто нічого більше не малює,
і все починається повністю з нуля.
І, до речі, не катастрофічно те,
що дрон виглядає просто як таз літаючої білки.
(Сміх)
Це тому, що алгоритми призначені працювати
так само, як еволюція.
Захоплюючим є те, що ми починаємо бачити цю технологію
в реальному світі.
Ми працюємо з компанією Airbus кілька років
над концепцією літака майбутнього.
Це все ж вихід.
Але недавно ми використали генеративний дизайн штучного інтелекту,
щоб досягти успіху в цьому.
Це надрукована на 3D-принтері перегородка, що була спроектована комп'ютером.
Вона сильніша, ніж оригінал і при цьому в два рази легша,
і вона буде літати в Airbus A320 вкінці цього року.
Комп'ютери вже можуть генерувати;
вони можуть придумати власні рішення до наших чітко визначених проблем.
Але вони не мають інтуїції.
Їм все ще треба кожного разу починати з нуля,
і тому вони ніколи не вчаться.
На відміну від Меггі.
(Сміх)
Насправді, Меггі розумніша, ніж інші прогресивні засоби проектування.
Що я під цим маю на увазі?
Якщо її власник піднімає повідець,
Меггі знає з достатнім рівнем впевненості,
що пора йти на прогулянку.
І як вона дізналась?
Кожного разу, коли власник піднімає повідець, вони йдуть гуляти.
І Меггі виконує три речі:
вона має звернути увагу,
вона має пам'ятати, що сталося,
і вона має створити в свідомості модель і запам'ятати її.
Цікаво, що це точно те,
що програмісти намагалися навчити робити штучні інтелекти
приблизно останні 60 років.
Повернемося в 1952,
тобі зробили комп'ютер, який міг грати у "Хрестики-нулики".
Велика справа.
Потім, через 45 років, в 1997-му році,
комп'ютер Deep Blue переміг в шахи Каспарова.
У 2011 комп'ютер Watson переміг цих двох людей у телевікторині Jeopardy,
де комп'ютеру набагато важче брати участь, ніж грати в шахи.
Насправді, замість того, щоб працювати за попередньо визначеними способами,
Watson довелося використовувати логіку, щоб перемогти людей-опонентів.
І декілька тижнів тому
програма AlphaGo компанії DeepMind перемогла найкращого в світі гравця Go,
найскладнішої гри, серед усіх, що ми маємо.
Насправді, в Go більше можливих ходів,
ніж атомів у всесвіті.
Тому для того, щоб виграти,
AlphaGo довелося розвинути інтуїцію.
І насправді, в деякій мірі, програмісти AlphaGo не розуміли,
чому AlphaGo робила те, що вона робила.
І справа рухається дуже швидко.
Я маю на увазі, подумайте - в просторі людського життя
комп'ютери виросли від дитячої гри
до того, що визнано вершиною стратегічного мислення.
Те, що в основному відбувається -
це комп'ютери, що спочатку були, як Спок,
а потім стали, як Кірк.
(Сміх)
Так? Від бідної логіки до інтуїції.
Ви перейшли б цей місток?
Більшість з вас скажуть: "Ні, нізащо!"
(Сміх)
І ви прийшли до цього рішення за долю секунди.
Ви просто знали, що місток ненадійний.
І це саме той вид інтуїції,
який навчальні системи почали зараз розвивати.
Дуже скоро ви буквально зможете
показати те, що ви зробили чи придумали,
комп'ютеру
і він подивиться на це і скаже:
"Вибач, але це ніколи не запрацює. Мусиш спробувати ще раз."
Ви зможете запитати, чи сподобається людям ваша наступна пісня
чи смак морозива.
Чи, набагато важливіше,
з комп'ютером зможете вирішити проблеми,
з якими до цього ми не стикалися.
Наприклад, кліматичні зміни.
Ми нічого доброго самі не робимо,
ми могли б використати допомогу, яку отримуємо.
Це те, про що я кажу,
техніка підсилює наші пізнавальні здібності,
тому ми можемо уявити і створити речі, які були недосяжними,
як прості примітивні люди.
То як щодо створення цього божевільного нового продукту,
який ми збираємося винайти і спроектувати?
Думаю, ера "доповнення" людей такою ж мірою стосується фізичного світу,
як і віртуальної та інтелектуальної сфери.
Як технології доповнять нас?
У фізичному світі - роботизовані системи.
Звичайно, існує страх,
що роботи заберуть в людей роботу,
і це правда для деяких секторів.
Але мене набагато більше цікавить ідея про те,
що люди і роботи, працюючи разом, доповнять один одного
і почнуть заселяти новий простір.
Це наша галузева лабораторія в Сан-Франциско,
де одним із напрямків роботи є прогресивна роботизована,
співпраця людей і роботів.
А це Бішоп, один із наших роботів.
Як експеримент, ми встановили його,
щоб допомогти людині, яка працює на будівництві, робити завдання, що повторюються,
як от вирізання отворів для розеток вимикачів світла в гіпсокартоні.
(Сміх)
Партнер Бішопа може сказати, що треба робити простою англійською
і з елементарними жестами,
ніби спілкуючись з собакою,
і тоді Бішоп виконує ці інструкції
з бездоганною точністю.
Ми використовуємо людей для того, в чому вони розуміються:
усвідомленість, сприйняття і прийняття рішень.
Ми використовуємо роботів в тому, що вони вміють:
точність і повторюваність.
Це ще один крутий проект, над яким працює Бішоп.
Мета цього проекту, який ми назвали HIVE,
робити прототипи зовнішності людей, комп'ютерів і роботів,
які працюють разом, щоб вирішити складні конструкторські проблеми.
Люди працювали як робочий клас.
Вони роз'їжджали навколо будівельного майданчика і працювали з бамбуком -
з яким, до речі, через неізоморфний матеріал
роботам дуже важко працювати.
А роботи намотували фіброволокно в котушки,
що людина здебільшого зробити не може.
І тоді у нас був штучний інтелект, що контролював все.
Він казав людям що робити, казав роботам що робити,
і відстежував тисячі окремих компонентів.
Цікавим є те,
що будівництво цього павільйону було просто неможливим
без людей, роботів та ШІ, що доповнювали один одного.
Добре, поділюся з вами ще одним проектом. Він дещо божевільний.
Ми працюємо з дизайнером з Амстердаму Джорісом Лаарманом і його командою в MX3D,
щоб генеративно спланувати і надрукувати з допомогою роботів
перший в світі автономно виготовлений місток.
Джоріс та ШІ проектують цю річ просто зараз, коли ми розмовляємо,
в Амстердамі.
І коли вони закінчать, ми скажемо: "Пішли!"
і роботи почнуть 3D-друк з нержавіючої сталі,
і тоді вони будуть друкувати без людського втручання,
поки місток не буде готовий.
Так як комп'ютери доповнять нашу здатність
уявляти і проектувати нові речі,
роботизовані системи допоможуть будувати і створювати речі,
які ми не могли зробити до цього.
Але як щодо нашої здатності відчувати і контролювати ці речі?
Як щодо нервової системи для тих речей, які ми робимо?
Наша нервова система, людська нервова система,
каже нам про все, що відбувається навколо.
Але нервова система речей, які ми робимо, в найкращому випадку елементарна.
Наприклад, автомобіль не повідомляє відділу громадських робіт,
про те, що на розі Бродвей і Моррісон з'явилась вибоїна.
Будівля не каже своїм конструкторам,
чи людям подобається знаходитися всередині неї,
і виробник іграшки не знає,
чи з іграшкою насправді гралися -
як, де, і чи взагалі нею весело гратися.
Я впевнений, що розробники уявляли такий стиль життя для Барбі,
коли створювали її.
(Сміх)
Але якщо з'ясується, що Барбі насправді дуже самотня?
(Сміх)
Якби розробники знали,
що насправді відбувається в реальному світі
з їхніми виробами - дорогою, будівлею, Барбі -
вони могли б використати ці знання, щоб створити досвід,
що був би кращим для користувача.
Не вистачає нервової системи,
що з'єднала б нас з усіма речами, які ми проектуємо, створюємо і використовуємо.
Що, якби кожен з вас мав інформацію, яка надходила б
від речей, які ви створили в реальному світі?
На усі речі, які ми зробили,
ми витратили величезну кількість грошей та енергії -
насправді, минулого року близько двох мільйонів доларів -
переконуючи людей купити речі, які ми зробили.
Але якщо у вас є зв'язок з речами, які ви спроектували і створили
після того, як вони потрапили в світ,
після їх продажу чи запуску,
ми могли б змінити це
і не змушувати купувати людей наші речі,
а просто робити те, що їм найбільше потрібно.
Є хороша новина - ми працюємо над цифровою нервовою системою,
що з'єднає нас з тим, що ми створили.
Ми працюємо над проектом
з декількома хлопцями з Лос-Анджелесу, яких називають Bandito Brothers,
і їх командою.
І однією з речей, які роблять ці хлопці, є створення божевільних машин,
які роблять абсолютно божевільні речі.
Ці хлопці ненормальні -
(Сміх)
в хорошому сенсі.
І ми разом з ними
забираємо традиційне шасі з гоночної машини
і замінюємо його на нервову систему.
Ми здійснили це з десятками сенсорних датчиків,
посадили за кермо водія світового класу,
доставили машину в пустелю і тиждень бездумно її ганяли.
І нервова система автомобіля запам'ятала все,
що з нею трапилося.
Ми зібрали чотири мільярди точок даних;
всі сили, які вплинули на систему.
І тоді ми зробили дещо скажене.
Ми взяли всю цю інформацію
і включили її в генеративно-проектуючий ШІ, який назвали Dreamcatcher.
І що відбувається, коли ви даєте засобу розробки нервову систему
і просите його побудувати найкраще шасі для автомобіля?
Ви отримуєте його.
Це щось таке, що людина ніколи не змогла б сконструювати.
За винятком людини, яка спроектувала це,
але це була людина, яку доповнював генеративно-проектувальний ШІ,
цифрова нервова система,
і роботи, які насправді можуть винайти щось таке.
Тому, якщо в майбутньому, в Доповненій епосі,
нас доповнять когнітивно, фізично і емоційно,
як це буде виглядати?
На що буде схожий цей дивокрай?
Я думаю, ми побачимо світ,
де ми рухаємось від сфабрикованих речей
до винайдених.
Де ми рухаємось від сконструйованих речей
до вирощених.
Ми будемо рухатись від окремості
до єднання.
І ми будемо рухатися від добування
до агрегації.
Я думаю, що ми будемо переходити від пристрасної покори своїм речам
до цінної незалежності.
Завдяки нашим доповненим можливостям
наш світ драматично зміниться.
У нас буде світ, де більше варіацій, більше зв'язків,
більше динамізму, більше складності,
більше адаптованості та, звичайно,
більше краси.
Форма речей в майбутньому
не буде схожа на те, що ми бачили до цього.
Чому?
Тому що те, що надасть форму речам - це нові відносини
між технологіями, природою і людьми.
Тому, як на мене, майбутнє треба чекати з нетерпінням.
Дуже дякую!
(Оплески)