Tubūt žinote tą jausmą, kai
atsibudę ryte randate daugybę neperskaitytų pranešimų savo telefone.
Jūsų dienotvarkė užpildyta, o kartais
net perpildyta susitikimais.
Jūs jaučiatės įsitraukęs ir užimtas.
Išties jaučiatės produktyvus.
Bet galų gale kažko vis tiek trūksta.
Bandote išsiaiškinti ko.
Tačiau prieš jums tai išsiaiškinant,
vėl prasideda nauja diena.
Štai kaip aš jaučiausi prieš dvejus metus.
Jaučiausi nervingas ir sunerimęs.
Jaučiausi užstrigęs.
Viskas aplinkui vyko labai greitai.
Aš nežinojau, ką daryti.
Galvojau,
kaip viską suspėti.
Kaip mums rasti pasitenkinimą
pasaulyje, kuriame viskas keičiasi tokiu greičiu, kokiu skrieja mintis,
ar net greičiau?
Pradėjau ieškoti atsakymų.
Kalbėjau su daugybe žmonių, draugų,
kalbėjau su savo šeima.
Net perskaičiau daugybę saviugdos knygų.
Visgi negalėjau rasti nieko, kas mane patenkintų.
Tiesą sakant, kuo daugiau saviugdos knygų skaičiau,
tuo labiau nervingas ir sunerimęs aš tapau.
(Juokas.)
Tai buvo tas pats lyg maitinčiau savo mintis greitu maistu ir
tapčiau psichiškai nutukęs.
(Juokas.)
Buvau beveik pasidavęs,
kai vieną dieną radau tai –
„Tao Te Ching: knyga apie kelią ir jo dorybes“.
Tai senosios kinų filosofijos klasika,
parašyta prieš daugiau nei 2600 metų.
Tubūt tai buvo ploniausia ir mažiausia knyga lentynoje.
Ji turėjo tik 81 puslapį.
Kiekviename puslapyje buvo po trumpą eilėraštį.
Pamenu, atsiverčiau vieną iš jų.
Štai ji.
Argi ne graži?
(Juokas.)
Leiskite ją perskaityti.
Aukščiausiasis gėris yra lyg vanduo.
Jis be jokių ginčų praturtina visa, kas aplinkui.
Namų aplinkoje jis būna nusižeminęs.
Jo egzistencija siekia gilybes.
Išraikoje jis sąžiningas.
Akistatoje jis švelnus.
Valdydamas nekontroliuoja.
Veikdamas jis žengia koja kojon su laiku.
Jis yra patenkintas savo prigimtimi
ir dėl to negali būti kaltinamas.
Oho! Prisimenu kai pirmą kartą tai perskaičiau,
nugara perbėgo šiurpuliukai.
Vis dar jaučiu juos skaitydamas tai jums.
Mano nerimas ir stresas staiga išnyko.
Nuo tos dienos bandau pritaikyti
šios ištraukos idėjas savo kasdieniame gyvenime.
Šiandien norėčiau pasidalinti su jumis trimis pamokomis,
kurių išmokė vandens filosofija –
trimis pamokomis, kurios padėjo man rasti tą pasitenkinimą
beveik kiekviename savo žingsnyje.
Pirma pamoka yra apie nuolankumą.
Jei įvaizduotume vandenį, tekantį upėje,
jis visada pasilieka žemai.
Jis padeda visiems augalams augti, o gyvūnams išlikti gyviems.
Jis neatkreipia dėmesio į save bei
nereikalauja jokio apdovanojimo ar pripažinimo.
Jis nuolankus.
Tačiau be nuolankaus vandens indėlio
toks pasaulis, kokį dabar matome, galbūt neegzistuotų.
Vandens nuolankumas išmokė mane keleto svarbių dalykų.
Išmokė, kad nereikia vaidinti, kad žinau, ką darau,
ar, kad turiu visus atsakymus.
Visiškai gerai yra pripažinti,
kad kažko nežinai,
nori sužinoti daugiau
ar, kad ieškai pagalbos.
Taip pat išmokau, kad už savo šlovės ir sėkmės išaukštinimą
daug smagiau yra girti kitų žmonių šlovę ir sėkmę.
Tai išmokė mane, kad užuot kilus savo karjeros laiptais,
daug smagiau ir prasmingiau bus
padėti kitiems žmonėms įveikti jų pačių iššūkius, kad juos aplankytų sėkmė.
Nuolankus požiūris
man padėjo sukurti geresnius ryšius su aplinkiniais žmonėmis.
Tapau nuoširdžiai susidomėjęs jų istorijomis ir patirtimis,
kurios paverčia žmones unikaliais.
Gyvenimas tapo smagesnis,
nes kiekvieną dieną atrandu naujų keistenybių, naujų idėjų
ir net problemų sprendimo būdų, kokių nežinojau.
Visa tai įvyko dėl kitų žmonių idėjų ir pagalbos.
Visos upės suteka į vandenyną,
nes jis yra žemiau nei jos.
Vandens galia – nuolankumas.
Tačiau manau, kad nuolankumas leidžia mums išlikti paprastais,
dalyvauti pokalbyje,
mokintis iš aplinkinių žmonių istorijų ir pradėti keistis patiems.
Antra pamoka, kurią išmokau yra susijusi su harmonija.
Įsivaizduokime, jei vanduo tekės link akmens,
jis tiesiog tekės aplink.
Jis nenuliūs, nesupyks,
netaps nervingas.
Išvis vanduo niekap nesijaus.
Kai susiduria su kliūtimi, vanduo kažkokiu būdu randa sprendimą.
Be spaudimo ar konflikto.
Kai aš apie tai mąsčiau, supratau,
kodėl jaučiausi toks nervingas.
Aš dirbau ne išvien su aplinka,
o prieš ją.
Aš vis ką nors keisdavau,
nes buvau įsitikinęs, kad man reikia būti sėkmingu ar įrodyti tai sau pačiam.
Galų gale niekas nepasikeitė.
Aš tapau tik dar labiau suirzęs.
Paprasčiausiai susitelkiau ne į tai, kaip kaip įgyti sėkmę,
o kaip pasiekti didesnę harmoniją.
Tada aš iš karto sugebėjau nusiraminti ir vėl susikaupti.
Pradėjau klausinėti savęs:
„Ar šis veiksmas atneš man ir mano
aplinkai daugiau harmonijos?“.
„Ar tai dera su mano prigimtimi?“.
Tapo gera būti tiesiog savimi, o ne tuo,
kuo privalėjau būti, ar kokiu, aplinkiniai norėjo mane matyti.
Dirbti tapo lengviau, nes dėmesį sutelkiau
ne į dalykus, kurių negaliu valdyti,
o į tuos, kuriuos galiu.
Nustojau kovoti pats su savimi,
išmokau dirbti kartu su aplinka, kad išspręsčiau jos problemas.
Gamta neskuba.
Visgi viskas būna sėkmingai atlikta.
Tokiu būdu Tao Te Ching apibūdina harmonijos galią.
Vanduo sugeba surasti sprendimą nesukeldamas konflikto.
Tikiu, kad galime pasiekti pilnatvę,
jei nesivaikysime sėkmės, o susitelksime į tai,
kaip pasiekti harmoniją.
Trečioji pamoka, kurią išmokau iš vandens filosofijos,
yra apie atvirumą.
Vanduo yra atviras pokyčiams.
Priklausomai nuo temperatūros, jo forma gali būti skysta, kieta arba dujinė.
Priklausomai nuo aplinkos,
kurioje yra, jis gali būti arbatinyje, puodelyje ar gėlių vazoje.
Vandens gebėjimas prisitaikyti ir kisti
ilgainiui pavertė jį patvariu,
nepaisant visų aplinkos pokyčių.
Mes taip pat gyvename nuolat besikeičiančiame pasaulyje.
Jau nebegalime tikėtis, kad dirbsime pastovų darbą, ar kad kopsime
vienos konkrečios karjeros laiptais.
Iš mūsų tikimasi, kad vis atnaujinsime savo įgūdžius tam,
kad išliktume naudingi.
Mūsų organizacija rengia daugybę konferencijų, kurių metu
mažos grupės arba atskiri žmonės renkasi tam,
kad išspręstų verslo problemas per trumpą laiko tarpą.
Įdomiausia tai, kad dažniausiai laimi ne tos komandos,
kurios turi labiausiai patyrusius narius,
o tos, kurių nariai noriai mokosi,
kurie nebijo užmiršti,
bei padeda vieni kitiems orientuotis
besikeičiančiose situacijose.
Gyvenimas tam tikra prasme yra lyg hakatonas.
Kiekvienas iš mūsų yra kviečiamas žengti žingsnį į priekį, atsiverti
ir sukelti bangos efektą.
Galime likti už uždarytų durų ir toliau
būti sukaustyti savo pačių įsitikinimų, tokių kaip:
„Aš niekada nesugebėsiu kalbėti apie kinų filosofiją
priešais milžinišką publiką“.
(Juokas.)
Arba galime tiesiog atsiverti ir mėgautis gyvenimu.
Tai gali atnešti tik gerą patirtį.
Nuolankumas, harmonija ir atvirumas –
trys pamokos, kurias išmokau iš vandens filosofijos.
Jos telpa į sutrumpinimą NHA (angl. H-H-O)
arba H2O.
(Juokas.)
Šios pamokos dabar veda mane gyvenime.
Kai šiomis dienomis jaučiu didelį stresą,
nepasitenkinimą, susierzinimą ar tiesiog nežinau, ką daryti,
paprasčiausiai paklausiu savęs:
„Ką tuomet darytų vanduo?“.
(Juokas.)
Šis paprastas, bet galingas klausimas, įkvėptas knygos, parašytos
dar prieš bitcoin, fintech ir skaitmeninių technologijų atsiradimą,
pakeitė mano gyvenimą.
Išbandykite tai. Norėčiau žinoti, ar suveikė.
Būtų malonu sulaukti žinių.
Ačiū.
(Plojimai.)