אני לובש מקטורן כדי שתתנו בי אמון.
(צחוק)
אילו רציתי שתחשבו שאני יצירתי, הייתי לובש ג'ינס.
(צחוק)
אבל יש לי סיפור בשבילכם, על מחלות כרוניות,
ואתם הדור הראשון שיכול לשמוע את הסיפור הזה
משום שעד כה לא הכרנו אותו.
אני רוצה שתצטרפו אלי בחשיבה מאומצת.
אספר לכם כמה דברים נחמדים כדי שבהתחלה תרגישו טוב,
אבל לפנינו כמה נושאים רציניים
ואני אספר לכם עליהם.
אני מקווה שתהנו, ותרגישו שכולנו באותו הצוות
שעתיד להפוך את עולמנו לטוב יותר.
בעודי מרצה, אני רוצה שתענו כל הזמן על השאלה הבאה:
מתי נחליט לחסל את המחלות הכרוניות?
והסיבה לכך שהיום אנו יכולים לשאול זאת,
היא כי ידוע לנו מה גורם להן,
ואיך לתקן את זה.
אז אני מקווה שעד שאסיים את ההרצאה,
תשתכנעו שאתם בהחלט יכולים לשנות ולעשות הרבה בעניין זה.
אז נתחיל עם ההרגשה הטובה.
הנה ההרגשה הטובה: אם תסתכלו על המאה האחרונה,
תשימו לב שב-1900 תוחלת החיים שלנו היתה 50 שנה.
וכיום, בסוף המאה,
בעצם ב-2010, כשחישבנו את זה שוב,
תוחלת החיים שלנו היתה 80 שנה.
הייתם מאמינים?
תוחלת החיים שלנו עלתה ב-30 שנה בתוך מאה אחת.
יש עוד עובדה מעניינת:
מחלות כרוניות כמו מחלות לב, שבץ וסרטן,
המחלות האלה הורגות פחות אנשים מידי שנה.
אז עלינו להתחיל להרגיש טוב, משום שנהיה בריאים יותר.
ואם תקחו את שתי העובדות האלה, ודאי תחשבו,
"אני יכול להירגע, כי נכון שנחמד מאד
"שאנו, המין האנושי ואנו, האמריקנים הולכים ונעשים בריאים יותר?"
אם כך אתם חושבים אתם טועים בגדול.
כי הבריאות שלנו הידרדרה ב-25 השנים האחרונות.
מדוע זה כך?
יש לנו ראיות לכך ועל חלקן קראתם בעיתון.
למשל, יותר אנשים סובלים מהשמנת-יתר,
יותר אנשים לוקים בסוכרת,
ליותר אנשים יש לחץ-דם בלתי מבוקר,
וכל שלושת אלה הם הבסיס של מחלות הלב.
החלק המעניין הוא, שזה עדיין לא מופיע בנתונים,
כי זה פוגע בעיקר בצעירים יותר
והם טרם מתו כדי שנראה שמתחולל שינוי.
כך שעליכם להבין שיש לנו קושי חדש:
לדעת לחזות מה יקרה בעתיד שלנו.
והנה דבר נוסף שעלי לומר, שאולי לא חשבתם עליו:
הילדים שלנו הם הדור הראשון
שמייצג שלושה דורות שאוכלים מזון מעובד.
ולכן מוטלת עלינו משימה גדולה מאד:
להבין מה זה עשה למין האנושי
במהלך שלושת הדורות האחרונים.
בשקופית הזאת, הקו הראשון הוא זה שהראיתי לכם,
שמייצג 100 שנות עליה בתוחלת החיים,
והוא לינארי לגמרי לאורך תקופת הזמן הזאת.
ואם עשינו הכל נכון,
אנו אמורים לקבל עוד 30 שנה במאה הבאה, נכון?
זה מה שהיינו רוצים.
אך למעשה,
מדעני הרפואה אומרים לנו היום שבגלל הסוכרת והשמנת היתר
אצל הצעירים שלנו,
הם יהיו הדור הראשון מאז ומתמיד בארה"ב
שחייו יהיו קצרים משל הוריו.
זה אומר שאנו נמצאים במסלול שהולך ויורד
ושאנו אפילו לא מודעים לכך.
לנו זה ידוע, כי אנו שחוקרים את זה, יכולים לחזות מה יקרה
לאנשים שסובלים מהמחלות האלה.
מרגישים טוב יותר?
(צחוק)
אני רק בודק את הדופק.
אז מה שצריך לעשות הוא למצוא דרך
לקחת את החץ היורד הזה ולהפנות אותו למעלה.
ואם נצליח בכך, נוכל לצפות למאה של בריאות משופרת,
ואריכות-חיים משופרת.
כעת עלי לדבר על חברי, דייויד בארקר.
דייויד בארקר הוא בריטי מבריק,
שהגיע לפורטלנד כדי לעבוד איתנו לפני כעשר שנים.
הוא נפטר לפני שנה, באוגוסט.
ולפני 25 שנה הוא פתח בכל המהלך הזה,
כדי שנוכל להבין איך פועלות המחלות הכרוניות.
והוא הציג את הגרף הזה,
ואם תשכחו כל מה שאומר היום,
זיכרו לפחות את הגרף הזה, כי זה כל הסיפור.
הוא הראה שאם נולדתם בקצה התחתון בסולם משקל הלידה –
זה נעשה כבר בשבע מדינות –
אם אתם באזור ה-2.2 ק"ג של משקל הלידה, בממוצע,
אתם בסיכון של פי 3 עד 5 למות ממחלת לב
מאשר אם נולדתם בתחום ה-3.6 עד 4 ק"ג.
ובנוסף, אם אתם נמצאים במעלה הסולם,
בקצה העליון של הסולם הזה,
מעל 4-4.5 ק"ג,
הסיכון שלכם עולה כמו של התינוקות שנולדו קטנים.
ולפתע-פתאום יש לנו משהו רציני וחדש לומר
על המחלות הכרוניות, שלא ידענו קודם:
שיש חשיבות לכמה גדלתם לפני שנולדתם,
ולא רק שחשוב איך גדלתם לפני שנולדתם,
אלא גם בשנתיים הראשונות לחייכם.
כלומר, התזונה ותנאי החיים שלכם,
ברגעי החיים המוקדמים ביותר
קובעים אם תהיו בסיכון גבוה לחלות בהמשך חייכם.
איך זה עובד?
עלי לספר לכם קצת על זה,
כדי שתאמינו איך זה עובד,
זה אומר שתינוקות שנולדים בקצה התחתון של הסולם
נולדים קטנים משתי סיבות.
אחת: הם לא קיבלו תזונה מספקת מהאם.
יכולות להיות לכך סיבות רבות.
התזונה שלה, למשל,
או בעיה בשלייה שלה, שאמורה לספק חומרים מזינים לתינוק.
התינוקות האלה שונים מאד,
והם נותרים פגיעים למשך שארית חייהם.
מדוע הם פגיעים?
כי יש להם פחות תאי לב,
יש להם פחות יחידות סינון בכליות,
ויש להם בעיה נוספת, שבלבלב שלהם,
שמייצר אינסולין, יש פחות תאי ייצור אינסולין.
ולכן הם רגישים למחלות ככל שהם מתבגרים.
ומה עם התינוקות שבקצה העליון?
התינוקות בקצה העליון פגיעים כי הם קיבלו יותר מדי תזונה
והסיבה כמעט תמיד היא ליקוי בבקרת הגלוקוזה אצל האם,
הסוכר בדם שלה היה גבוה, הוא עבר דרך השלייה,
התינוק ראה בזה אנרגיה והפך את זה למשקעי שומן.
אז לתינוקות האלה יש הרבה שומן,
וכעת ברצוני לגלות לכם את הדבר הכי מעניין שמצאנו:
התינוקות בקצה התחתון והתינוקות בקצה העליון
נוטים כמעט לאותם הסיכונים.
ומה שמעניין בסיכונים האלה
הוא שהם גורמים לתגובה דלקתית חלשה ביותר,
שהופכת אנשים אלה לפגיעים למשך שארית חייהם.
אז אם אתם מצוברחים בגלל זה,
אנסה לגרום לכם להרגיש עוד יותר גרוע.
(צחוק)
והסיבה שמיד אגרום לכם להרגיש יותר גרוע
היא שמסתבר שבמקרים אלה,
התינוקות הקטנים והתינוקות הגדולים
יכולים להעביר את האפקט הזה לילדיהם בדור הבא.
תחילה עלי לספר לכם סיפור עלי.
אני מנסה לשכנע אתכם בעניין הזה, אז הנה:
אני בשלהי שנות ה-60 שלי, לא נותרו חודשים רבים, למען האמת.
ומסתבר שהביצית שיצרה אותי
נוצרה אצל אימי – היא בת 90 ומשהו,
היא עדיין חיה –
היא נוצרה בשחלה שלה כשעוד היתה ברחם סבתי.
אתם קולטים את זה?
הביצית שיצרה אותי נוצרה בשחלה של אימי,
כשהיא היתה עוברית ברחם של סבתא שלי.
זה אומר שהביצית שיצרה אותי קיבלה תזונה מסבתי.
התזונה הזאת שינתה את הסיכונים שאהיה חשוף להם בחיי.
הוזנתי גם ע"י אימי,
כלומר, קיים אפקט תזונתי של שני דורות.
אני רוצה לספר לכם על התמונה הזאת.
היא צולמה ב-1931, ואם תביטו באישה מימין,
תראו שהיא אישה יפה, היא בת 86,
וכשהיא היתה תינוקת, אימה החזיקה אותה כך, ב-1931.
מסתבר שהביצית שיצרה אותה נוצרה ברחם אימה
כשאימה היתה ברחם סבתה,
שנולדה ב-1897.
יש עוד עובדה מעניינת בקשר לכך:
אם תביטו בגברת משמאל,
היא נולדה לאישה שיושבת בחזית.
האישה הזאת לא נראית עליזה במיוחד.
(צחוק)
אני לא ממש יודע מה הבעיה שלה, אבל –
(צחוק)
אבל נראה לי שזה חלקית בגלל שהיא נולדה לפני מלחמת האזרחים,
היו אז זמנים קשים.
אז מסתבר שאני,
כיום קרוב לגיל 70,
הביצית שיצרה אותי נוצרה באימי לפני כמעט 100 שנה.
כלומר שבשנות ביצית, אני בן 100.
(צחוק)
והגברת שאני מראה לכם, מימין, בשנות ביצית, היא בת 110.
אנו מכנים זאת "אפקט 100 השנים."
אפקט 100 השנים משמעו שהתזונה נמשכת לאורך הדורות
מאשה אחת לבאה אחריה, דרך האמהות,
מדור לדור.
ומשמעות הרצף התזונתי הזה היא שנדרשת תזונה טובה
בכל דור ודור כדי להימנע מסיכונים של מחלות כרוניות.
אז מסתבר שזה סיפור מסובך יותר משחושבים,
כי התזונה שאישה נותנת לתינוקה כשהיא בהריון,
באה לא רק מהמזון שהיא אוכלת, מהדיאטה שלה,
אלא גם מהגוף שבו נוצרה היא, כתינוקת,
ובו גדלה.
יש פה גם צד גברי.
כי גם הגברים משפיעים על בריאות התינוקות שלהם,
והגברים והנשים כאחד עושים זאת באמצעות אפקט בשם "אפיגנטיקה."
אם אינכם מכירים את המילה הזאת, לימדו אותה עכשיו:
אפיגנטיקה.
לימדו אותה, אימרו אותה והפעילו אותה על חבריכם.
(צחוק)
בעוד כמה דורות היא תתיישן, אבל כרגע היא להיט.
(צחוק)
הנה המילה הזאת.
אפיגנטיקה משמעה:
הצופן הגנטי שקיבלתם מאמא ואבא
קובעים בשבילכם הרבה דברים.
הגנים האלה שקיבלתם מתבטאים כל הזמן,
הם עשויים מצופן דנ"א, כמו שלמדתם בביולוגיה.
האמת היא שאי-אפשר לשנות את הצופן הזה.
הצופן מקודד בכל כרומוזום בגופכם, בכל תא ותא.
והוא לא משתנה.
אבל מה שאולי לא ידעתם הוא שהאפיגנטיקה פועלת,
כך שלפני שנולדתם, הגנים האלה – חלקם, לא כולם –
חלקם רגישים מאד ללחץ ולתזונה של האם,
שמשפיעים על הגנים שישפיעו על האופן
שבו תגדלו במשך שארית חייכם.
אז אינכם יכולים להאשים את הנשים
בבריאות הלקויה של כולם,
ואין טעם גם לנסות להאשימן.
מדוע?
כי גם הגברים וגם הנשים, כיום, בארצנו,
אוכלים את התזונה הכי גרועה מכל ארץ בעולם המערבי.
אנו אוכלים מזון מהיר, והתעשיה התנתה אותנו
לאהוב את המזון שהיא מאכילה אותנו.
ורבים מאיתנו מתקשים להיגמל ממנו.
אז אל תאשימו בכך את הנשים; האשימו את תרבות המזון שלנו,
כי תרבות המזון שלנו הורגת אותנו.
ומה יקרה אם לא נשנה את דרכינו?
ובכן, ב-1960, אחד מכל 100 סבל מסוכרת.
ב-1995, אחד מכל 50 היה סוכרתי.
היום, ב-2015, אחד משמונה הוא סוכרתי.
והתחזית היא שעד 2050, אחד מכל שלושה יהיה סוכרתי.
למה שיהיה איכפת לנו מהמגיפה הזאת?
סיבה אחת:
איכפת לנו לא רק מהאנשים שיסבלו מהמחלה הזאת:
גם אנו ניאלץ לשלם על זה
כי 70% מהאנשים שלוקים בסוכרת
ילקו גם במחלת לב.
ומחלת הלב היא עניין נורא ויקר, ועד 2026,
אנו מעריכים שהנטל הפיננסי יהיה 650 מיליארד דולר בשנה,
אגב, כבר עכשיו הוא מיליארד דולר ליום,
ואז זה יהיה 2 מיליארד דולר ליום.
איננו יכולים להרשות זאת לעצמנו.
ובגלל שאנו הולכים ונעשים סוכרתיים,
והצעירים הם אלה שלוקים בסוכרת,
אנו עתידים לשלם בעתיד את החשבון הזה.
אז מהי תזונה טובה?
תזונה טובה –
אינכם צריכים לקרוא בשביל זה איזה ספר אופנתי.
כל שעליכם לדעת הוא שיש לאכול פירות, ירקות, קטניות,
אגוזים ודגנים מלאים.
ואם תאכלו אותם ברוב הארוחות ומידי יום, התזונה שלכם תהיה טובה.
אם את אישה בהריון,
אני ממליץ לך להוסיף דגים פעמיים-שלוש בשבוע,
כי להתפתחות של מוח התינוק נחוצים השמנים שבדגים.
אחרת, התחזית ברורה.
אז איך נשתפר? מה נעשה בקשר לכך?
משום שאנו מצויים במגיפה.
וכמובן, התשובה נמצאת אצלכם והתשובה נמצאת אצלי.
עלינו לעבוד ביחד, ואיך נוכל לעשות זאת?
נוכל לעשות זאת כי אנו יכולים להשפיע על משפחתנו, בתי הספר שלנו
והמדיניות שאנו מנהיגים.
אז הרשו לי להציע לכם דבר אחד:
אם איכפת לכם מעצמכם וממשפחתכם,
לכו הביתה וגלו כמה מזונות מעובדים אתם אוכלים.
אתם יודעים, אלה עם כל התוויות.
והתחילו בהדרגה למצוא מזונות בריאים באמת,
והפסיקו לקנות את המאכלים עם כל התוויות האלה.
(מחיאות כפיים) (תרועות)
השלב הבא הוא לוודא שהילדים שאנו אוהבים
יאכלו ארוחות בריאות בבית הספר.
(מחיאות כפיים)
השפיעו על מקומות העבודה שלכם,
ו-ודאו שתמיד יימצאו מזונות בריאים,
ולבסוף, אל תשכחו לדבר עם המחוקקים שלכם:
נחוצה לנו מדיניות שתעצור את מה שקורה ואת מה שמרעיל אותנו.
(מחיאות כפיים) (תרועות)
מתי נחליט לחסל את המחלות הכרוניות?
היום.
כשנבין שהחברה שלנו, היום, מספקת תזונה
לילדינו ולנכדינו בעתיד,
ואם נעבוד כולנו יחד, נוכל לשפר את העתיד.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)