הייתי רק בן ארבע
כאשר ראיתי את אמא שלי ממלאה מכונת כביסה
בפעם הראשונה בחייה.
זה היה יום גדול עבור אמא שלי.
אמא ואבא שלי חסכו כסף במשך שנים
כדי שיוכלו לקנות את המכונה הזאת.
וביום הראשון שעמדו להשתמש בה,
אפילו סבתא הוזמנה
לראות את המכונה.
וסבתא אפילו היתה יותר נרגשת.
במשך כל חייה
היא חיממה מים בעזרת עצי הסקה,
והיא כיבסה את הכביסה ביד
של שבעה ילדים.
ועכשיו היא עמדה לצפות
בחשמל עושה את העבודה הזאת.
אמא שלי פתחה בזהירות את הדלת,
ומילאה את הכביסה
לתוך המכונה,
בצורה כזאת.
ואז כאשר היא סגרה את הדלת,
סבתא אמרה, "לא, לא, לא, לא.
תני לי, תני לי ללחוץ על הכפתור."
וסבתא לחצה על הכפתור,
ואמרה, "או, מדהים.
אני רוצה לראות את זה. תני לי כסא.
תני לי כסא. אני רוצה לראות את זה."
והיא התיישבה מול המכונה,
והיא הביטה במשך כל תכנית הכביסה.
היא היתה מהופנטת.
לסבתא שלי,
מכונת הכביסה היתה נס.
היום, בשבדיה ובשאר מדינות עשירות,
אנשים משתמשים
בכל כך הרבה מכונות שונות.
הביטו, הבתים מלאים במכונות,
אני אפילו לא יודע את השמות של כולן.
והם גם, כאשר הם רוצים לטייל,
הם משתמשים במכונות מעופפות
שיכולות לקחת אותם ליעדים רחוקים.
ועדיין, בעולם, יש כל כך הרבה אנשים
שעדיין מחממים את המים על האש,
והם מבשלים את האוכל שלהם על האש,
ולפעמים אין להם אפילו מספיק אוכל.
והם חיים מתחת לקו העוני.
יש שני מיליארד בני אדם
שחיים על פחות משני דולר ליום.
והאנשים העשירים בצד הזה --
יש מיליארד אנשים --
והם חיים מעל מה שאני קורא לו, קו האויר,
בגלל שהם מוציאים יותר מ-80 דולר ליום
על הצריכה הפרטית שלהם.
אבל אלה רק אחד, שניים, שלושה מליארד אנשים,
וכמובן יש שבעה מיליארד אנשים בעולם,
אז יש אחד, שניים, שלושה, ארבעה מיליארד אנשים נוספים,
שחיים בין קו העוני וקו האויר.
יש להם חשמל,
אבל השאלה היא, לכמה מהם יש מכונות כביסה?
בדקתי את נתוני השוק,
וגיליתי שאכן,
מכונות הכביסה חדרו מתחת לקו האויר,
והיום יש מיליארד אנשים נוספים בעולם
שחיים מעל קו הכביסה.
(צחוק)
והם מוציאים יותר מ-40 דולר ליום.
אז לשני מיליארד יש גישה למכונות כביסה.
ושאר חמישה מיליארד,
כיצד הם מכבסים?
או ליתר דיוק,
כיצד רוב הנשים בעולם מכבסות?
בגלל שזו עדיין עבודה קשה עבור נשים לכבס.
הם מכבסות כך: ביד.
זוהי מלאכה קשה שגוזלת זמן רב,
שהן צריכות לעשות במשך שעות רבות בכל שבוע.
ולפעמים הן צריכות להביא מים מרחוק
כדי לכבס בבית.
או שהן צריכות להביא את הכביסה לנהר מרוחק.
והן רוצות מכונות כביסה.
הן לא רוצות לבזבז כל כך הרבה זמן מחייהן
בעבודה קשה זו
שנותן יחסית כל כך מעט.
אין שום הבדל בין המשאלה שלהן
וזאת של סבתא שלי.
הביטו, לפני שני דורות בשבדיה --
שואבות מים מהנהר,
מחממות בעזרת עצי הסקה ומכבסות כך.
הן רוצות את מכונות הכביסה בדיוק באותה מידה.
אבל כאשר אני מרצה לסטודנטים בעלי מודעות סביבתית,
הם אומרים לי, "לא, לא לכל אחד בעולם יכולות להיות מכוניות ומכונות כביסה."
איך אנחנו יכולים להגיד לאישה הזאת
שלא תהיה לה מכונת כביסה?
ואז אני שואל את הסטודנטים שלי,
שאלתי אותם - במהלך השנתיים האחרונות שאלתי,
"כמה מכם לא משתמשים במכונית?"
וכמה מהם הרימו את ידיהם בגאווה
ואמרו, "אני לא משתמש במכונית."
ואז שאלתי שאלה קשה באמת:
"כמה מכם
מכבסים בידיים את הג'ינסים שלכם ואת המצעים שלכם?"
ואף אחד לא הרים את ידו.
אפילו הגרעין הקשה של התנועה הירוקה
משתמשים במכונות כביסה.
(צחוק)
אז כיצד זה דבר שכל אחד משתמש
והם חושבים שאחרים לא יפסיקו זאת, מה כל כך מיוחד בזה?
נאלצתי לעשות אנליזה של האנרגיה בעולם.
הנה.
הביטו, אתם רואים שבעה מיליארד אנשים כאן למעלה:
אנשי האויר, אנשי הכביסה,
אנשי הנורה ואנשי האש.
יחידה אחת כזאת
היא יחידת אנרגיה של דלק מאובנים --
נפט, פחם או גז.
רוב החשמל והאנרגיה בעולם.
ו- 12 יחידות אלה הם הצריכה בכל העולם,
והמיליארד העשיר ביותר, צורך 6 מהן.
חצי מהאנרגיה נצרכת על ידי שביעית מאוכלוסית העולם.
אלה הם בעלי מכונות כביסה,
אבל לא בית מלא במכונות אחרות,
הם משתמשים ב-2 יחידות.
הקבוצה הזאת משתמשת ב-3, אחת לכל אחת.
וגם להם יש חשמל.
ובצד זה הם לא משתמשים אפילו ביחידה אחת לכל אחד.
בסך הכל 12 יחידות.
אבל הדאגה העיקרית
של הסטודנטים המעורבים סביבתית -- והם צודקים --
היא העתיד.
מהן המגמות? אם אנחנו רק מאריכים את המגמות,
בלי שום אנליזה מתקדמת, לעבר 2050,
יש שני דברים שיכולים להגביר צריכת אנרגיה.
דבר ראשון, גדילת האוכלוסיה.
שנית, צמיחה כלכלית.
גידול האוכלוסיה יהיה בעיקר בקרב האנשים העניים כאן,
בגלל שיש להם תמותת תינוקות גבוהה
ויש להם הרבה ילדים לכל אישה.
וכך מקבלים שתי תוספות,
אבל זה לא ישנה בהרבה את צריכת האנרגיה.
מה שיקרה זו צמיחה כלכלית.
הטובים ביותר כאן מבין הכלכלות הצומחות --
אני קורא להם המזרח החדש --
הם יקפצו מעבר לקו האויר.
"הופ!" הם יאמרו.
והם יתחילו להשתמש באותה מידה כמו שהמערב הישן כבר משתמש.
והאנשים האלה, הם רוצים מכונות כביסה.
אמרתי לכם. הם ילכו לשם.
והם יכפילו את צריכת האנרגיה שלהם.
ואנחנו מקווים שהאנשים העניים יכנסו לאור החשמל.
והם יגיעו למשפחה של שני ילדים בלי לעצור את גידול האוכלוסיה.
אבל צריכת האנרגיה הכוללת
תגדל ל-22 יחידות.
ו-22 היחידות האלה
עדיין האנשים העשירים צורכים את רובן.
אז מה צריך לעשות?
בגלל הסיכון,
ההסתברות של שינוי אקלימי היא אמיתית.
זה אמיתי.
כמובן הם צריכים להיות יותר יעילים בצריכת האנרגיה.
הם חייבים לשנות התנהגות בצורה מסוימת.
הם צריכים גם להתחיל ליצור אנרגיה ירוקה,
הרבה יותר אנרגיה ירוקה.
אבל עד שתהיה להם צריכת אנרגיה לנפש דומה,
הם לא צריכים לתת עצות לאחרים --
מה לעשות ומה לא לעשות.
(מחיאות כפיים)
כאן אנחנו יכולים להשיג יותר אנרגיה ירוקה.
זה מה שאנחנו מקווים שיכול לקרות.
זה אתגר אמיתי לעתיד.
אבל אני יכול להבטיח לכם שהאישה הזאת ברובע עני בריו,
היא רוצה מכונת כביסה.
היא מאד מרוצה משרת האנרגיה שלה
שמספקת חשמל לכולם --
כל כך מרוצה שהיא אפילו הצביעה עבורה.
ואכן דילמה רוסף נבחרה,
לנשיאת ברזיל
אחת מהדמוקרטיות הגדולות ביותר בעולם --
עברה משרת האנרגיה לנשיאה.
אם יש לך דמוקרטיה,
אנשים יצביעו למכונות כביסה.
הם אוהבים אותן.
ומהו הקסם בהן?
אמא שלי הסבירה את הקסם במכונה הזאת
ביום הראשון.
היא אמרה, "עכשיו הנס,
מילאנו את הכביסה,
המכונה תעשה את העבודה.
ועכשיו אנחנו יכולים ללכת לספריה."
בגלל שזהו הקסם:
אתם ממלאים את הכביסה,
ומה אתם מוציאים מהמכונה?
אתם מקבלים ספרים מהמכונות,
ספרי ילדים.
ולאמא שלי יש זמן לקרוא לי.
היא אהבה זאת. קיבלתי את "א-ב-ג"
כך התחלתי את הקרירה שלי כפרופסור,
כאשר לאמא שלי היה זמן לקרוא לי.
והיא גם לקחה ספרים לעצמה.
היא הצליחה ללמוד אנגלית
ולמדה את זה כשפה זרה.
והיא קראה כל כך הרבה ספרים,
כל כך הרבה ספרים שונים כאן.
ואנחנו ממש ממש אהבנו את המכונה הזאת.
ומה שאמרנו, אמא שלי ואני,
"תודה לך קידמה תעשיתית.
תודה לך טחנת הברזל.
תודה לך תחנת הכוח.
ותודה לך תעשיית עיבוד כימית
שנתתם לנו זמן לקרוא ספרים."
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)