Među najvećim pesnicima istorije književnosti,
određena imena, poput Homera,
Šekspira,
Miltona
i Vitmana, odmah prepoznajemo.
Međutim, postoji veliki francuski pesnik iz ranog XX veka
čije ime možda ne znate:
Gijom Apoliner.
Bio je blizak prijatelj i saradnik umetnicima poput Pikasa,
Rusoa
i Šagala.
Iskovao je termin nadrealizam,
a čak je i sumnjičen za krađu Mona Lize 1911.
Tokom njegovog kratkog života,
stvarao je poeziju koja je spajala tekst i sliku
na način koji će, kako se čini, predvideti nadolazeću umetničku revoluciju.
Kasnog XIX i ranog XX veka u Parizu,
okruzi Monmartr i Monparnas gde su stanarine bile niske,
bili su dom raznim izgladnelim umetnicima.
Jedino su to mogli da priušte.
Ovi slikari, pisci i intelektualci,
ujedinjeni svojom umetničkom strašću i protivkulturnim ubeđenjima,
činili su francusku boemsku supkulturu.
A njihova umetnička, književna i intelektualna dela će da prodrmaju svet.
Početkom XX veka,
na ovoj dinamičnoj sceni,
kritičar umetnosti, pesnik i prvak avangarde,
Gijom Apoliner je bio poznata prilika.
Kao kritičar umetnosti Apoliner je objasnio
svetu pokrete kubizam i nadrealizam
i ustao je u odbranu mnogih mladih umetnika
pred često ksenofobičnom i uskogrudom javnošću.
Kao pesnik, Apoliner je strastveno voleo sve vidove umetnosti
i bio je poznavalac srednjovekovne književnosti,
naročito kaligrafije i ukrašavanja početnih slova.
Kao vizionar, Apoliner je video jaz među dvema umetničkim institucijama.
S jedne strane su bili popularni, veoma hvaljeni tradicionalni umetnički oblici.
S druge strane su bili oblici umetničkog izražavanja
koje je omogućio nadrealizam,
kubizam,
kao i novi izumi, poput filma
i fonografa.
Nad tom podelom,
stvarajući svoj najvažniji doprinos poeziji,
kaligram,
Gijom Apoliner je sagradio most.
Apoliner je stvorio kaligram kao pesmu u slici,
pisani portret,
ocrtavanje misli
i koristio ga je da se modernistički izrazi
i kao žudnju da proširi granice poezije mimo normalnih granica teksta i stiha,
i tako je uvede u XX vek.
Neki njegovi kaligrami su smešni,
poput "Lettre-Océan".
Neke je posvetio svojim preminulim mladim prijateljima,
ppoput "La Colombe Poignardée et le jet d'eau".
Neki su izraz emotivnog trena,
poput "Il Pleut":
"Pada kiša ženskih glasova kao da su čak i u sećanju mrtvi,
a curite i vi takođe, Veličanstveni susreti mog života,
o, malene kapi.
Istimareni oblaci počinju da njište čitav univerzum aurikularnih gradova.
Slušaj kao da kiši dok kajanje i prezir plaču uz drevnu muziku.
Slušaj, dok spone otpadaju koje te drže iznad i ispod."
Svaki kaligram je ciljao da omogući čitaocima da se oslobode
uobičajenog iskustva poezije
i da osete i vide nešto novo.
"Lettre-Océan" vidimo kao sliku, pre nego što počnemo da čitamo reči.
Sami tekst je kombinovan rečima u oblicima i formama.
Dva kružna oblika, jedan zaključan u kvadratu,
drugi oblikovan ispod stranice, u obliku spirale.
Zajedno obrazuju sliku koja nagoveštava kubizam.
Potom, pažljivim iščitavanjem teksta,
opisne reči u njemu nagoveštavaju
sliku Ajfelove kule iz ptičje perspektive.
One odaju počast elektromagnetskim talasima telegrafa,
novom obliku komunikacije u to vreme.
Bez sumnje, duboko slojevito umetničko izražavanje u Apolinerovim kaligramima
nije puko briljantno ispoljavanje pesničke veštine
majstora pesničke forme.
Svaki je kaligram takođe fotografija trenutka,
uhvaćena strast,
uzbuđenje
i nagoveštaj svih tih pariskih umetnika boema,
uključujući i Apolinera,
većina kojih je bila daleko ispred svog vremena,
a svojim su inovativnim delima
željno grabili ka budućnosti.