Literatūros istorijoje tarp didžių poetų,
tokie vardai kaip Homeras,
Shakespeare'as,
Miltonas
ir Whitmanas yra iškart atpažįstami.
Visgi, yra vienas puikus 20-o amžiaus prancūzų poetas,
kurio vardas jums galbūt negirdėtas:
Guillaume Apollinaire.
Jis – kolega ir artimas draugas tokių menininkų kaip Picasso,
Rousseau
Ir Chagallo.
Terminas „siurrealizmas“ – jo,
jis net buvo įtartas Mona Lizos vagyste 1911-aisiais.
Jis per savo trumpą gyvenimą,
kūrė poeziją, kurioje susipynė žodžiai ir vaizdai
taip, kad, regis, išpranašavo meninę revoliuciją.
19 a. pabaigoje ir 20 a. pradžioje Paryžiuje
pigios nuomos Monmartro ir Montparnaso rajonai
buvo kiekvieno badaujančio kūrėjo namai.
Tai viskas, ką jie galėjo sau leisti.
Šie tapytojai, rašytojai ir inteligentai,
susivieniję vardan kūrybinės aistros ir kontrkultūrinių įsitikinimų,
sudarė bohemiškąją Prancūzijos subkultūrą.
O jų darbai, literatūra ir intelektas sudrebino pasaulį.
20 a. pradžioje,
šioje dinamiškoje visuomenėje,
meno kritikas, poetas ir avantgardistų vedlys
Guillaume Apollinaire buvo puikiai žinomas veikėjas.
Kaip meno kritikas, jis paaiškino
kubizmo ir siurrealizmo judėjimus pasauliui
ir užstojo daugelį jaunų menininkų
prieš publiką, kuri dažnai buvo ksenofobiška ir siaurai mąstanti.
Kaip poetas, Apollinaire aistringai mėgo visas meno formas
ir buvo viduramžių literatūros žinovas,
ypatingai kaligrafijos ir inicialų meno.
Kaip žmogus su vizija, jis pastebėjo atotrūkį tarp dviejų meno kultūrų.
Vienoje pusėje buvo populiarios, šlovinamos tradicinio meno formos.
Kitoje – meninės išraiškos formos,
atsiradusios dėl siurrealizmo,
kubizmo
ir naujų išradimų kaip kinas
ir fonografas.
Toje atskirtyje,
dėka savo didžiausio indėlio į poeziją –
kaligramos,
Guillaume Apollinaire pastatė tiltą.
Apollinaire sukūrė kaligramą kaip pieštą eilėraštį,
rašytinį portretą,
minčių piešinį,
tam, kad išreikštų savo modernumą
ir norą praplėsti poezijos ribas nuo įprastų tekstų ir posmelių
ir į 20-ą amžių.
Kai kurios jo kaligramos šmaikščios,
kaip „Lettre-Océan“.
Kai kurios dedikuotos mirusiems jauniems jo draugams,
kaip „La Colombe Poignardée et le jet d'eau“.
Kai kurios yra emocionalios akimirkos išraiška,
kaip „Il Pleut“:
„Lyja moterų balsais lyg jie jau būtų žuvę net ir atminty,
ir lyja jumis taip pat, žavingi mano gyvenimo susitikimai,
ak, maži lašai.
Tie kylantys debesys pradeda juoktis iš besiklausančių miestų visatos.
Klausyk ar lyja, kai gailestis ir panieka raudoja senovinei muzikai.
Klausyk kaip nutrūksta sijos, laikančios tave ir aukštai, ir žemai“.
Kiekviena kaligrama skirta išlaisvinti skaitytoją
iš įprasto poezijos potyrio
ir priversti jį pajusti ir išvysti kažką naujo.
„Lettre-Océan“ – pirmiau regimas vaizdas, nei perskaitomi žodžiai.
Tekstinė visuma sujungiama žodžiais, formomis.
Dvi apvalios figūros, viena – įspraustą į stačiakampį,
kita – puslapyje sudėliota spiralės forma.
Kartu jos sudaro vaizdą, kuris primena kubizmą.
Tada, atidžiau įsižiūrėjus į tekstą,
vaizduojamieji žodžiai užsimena
apie Eifelio bokštą, matomą iš viršaus.
Jie atiduoda duoklę telegrafo elektromagnetinėms bangoms,
naujam to meto bendravimo būdui.
Daugiaprasmės meno išraiškos priemonės Apollinaire'o kaligramose
nėra tik nuostabus poetinio meistriškumo pavyzdys
iš žanro profesionalo.
Kiekviena kaligrama taip pat yra to meto iliustracija,
įamžinanti aistrą,
jaudulį
ir visų Paryžiaus bohemiečių menininkų laukimą,
įskaitant ir Apollinaire'ą,
daugelis jų pralenkė savo laiką
ir, kurdami naujoviškai,
nekantraudami laukė ateities.