"Rat i mir",
tom,
šljaka,
onaj tip knjige koju ne bi trebalo čitati u krevetu jer, ako zaspite,
mogla bi da vam izazove potres mozga, je li tako?
Samo delimično.
"Rat i mir" je obimna knjiga, svakako,
ali je takođe uzbudljivo istorijsko propitivanje,
u kojoj su neki od najproduhovljenijih, najrealističnijih likova uopšte.
A ako vas dužina knjige plaši, samo zamislite kako se siroti Tolstoj osećao.
Godine 1863, zaputio se da napiše kratak roman o političkom disidentu
koji se vraćao iz izgnanstva u Sibiru.
Pet godina kasnije je stvorio epski roman od 1200 strana,
koji sadrži ljubavne priče,
bojna polja,
bankrotstva,
streljačke vodove,
religijske vizije,
spaljivanje Moskve
i polupitomog medveda,
ali bez izgnanstva i političkih disidenata.
Evo kako je došlo do toga.
Tolstoj, vulkanska duša,
rođen 1828. u čuvenoj aristokratskoj porodici ekscentrika.
Do 30. godine već se bio ispisao sa Kazanjskog univerziteta,
prokockao je porodično bogatstvo,
pridružio se vojsci,
napisao memoare
i odbacio je književni establišment kako bi putovao Evropom.
Potom se skrasio u Jasnoj Poljani, u rezidenciji njegovih predaka
kako bi pisao o povratku dekabrista,
grupi dobrostojećih revolucionara koji su pomilovani nakon 30 godina progonstva.
Ali Tolstoj je pomislio:
kako da ispriča priču o povratku dekabrista iz progonstva
a da ne ispriča priču o 1825,
kada su se pobunili protiv konzervativnog cara Nikolaja II?
I kako da to uradi, a da ne ispriča priču o 1812,
kada je Napoleonova katastrofalna invazija Rusije
potpomogla pokretanju autoritarizma protiv kog su se pobunili dekabristi?
I kako da ispriča priču o 1812 a da ne govori o 1805,
kada su Rusi prvi put saznali za pretnju od Napoleona,
nakon njihovog poraza u bici kod Austerlica?
Te je Tolstoj počeo da piše,
i o velikim istorijskim događajima
i o malim životima koji su naseljavali te događaje.
Usredsredio se na aristokratiju, klasu koju je najbolje poznavao.
Knjiga tek ovlaš dodiruje
živote velike većine ruskog stanovništva,
koje su činili seljaci ili, pak, kmetovi,
zemljoradnici osuđeni da služe vlasnicima zemlje na kojoj su živeli.
"Rat i mir" počinje uoči rata između Francuske i Rusije.
Aristokratija na koktelskoj zabavi paniči zbog nadolazećeg nasilja,
ali potom menja temu na ono o čemu je aristokratija izgleda oduvek marila:
novac,
seks
i smrt.
Prva scena nagoveštava
način na koji knjiga poskakuje između političkog i ličnog,
duž platna koje se stalno širi.
"Rat i mir" nema glavne junake.
Umesto toga, čitaoci ulaze u ogromnu isprepletenu mrežu
veza i pitanja.
Hoće li nesrećni i nepriznati sin grofa
oženiti prelepu, ali nestašnu princezu?
Hoće li njegov jedini prijatelj preživeti austrijska ratišta?
A šta je sa onom finom devojkom koja se zaljubila u dva muškarca odjednom?
Stvarne istorijske ličnosti se mešaju i druže sa svim tim fiktivnim likovima,
Napoleon se pojavljuje nekoliko puta,
a čak i jedan od Tolstojevih predaka igra sporednu ulogu.
Međutim, dok nas likovi i njihove psihologije opčinjavaju,
Tolstoj ne preže od prekidanja pripovedanja
kako bi postavio pronicljiva pitanja o istoriji.
Zašto ratovi počinju?
Koje su dobre taktike na bojnom polju?
Da li nacije nastaju i nestaju na delima takozvanih velikih ljudi, poput Napoleona
ili imamo na delu šire kulturološke i ekonomske sile?
Ove obimne digresije su delimičan razlog zašto "Rat i mir"
ima tako panoramski opseg.
Međutim, za neke kritičare iz XIX veka
ovo je značilo da "Rat i mir" jedva da izgleda kao roman.
Bilo je to "veliko, labavo, nezgrapno čudovište", prema rečima Henrija Džejmsa.
Tolstoj se zapravo složio.
Za njega, romani su bili zapadnoevropski oblik.
Ruski pisci su morali drugačije da pišu jer je ruski narod živeo drugačije.
"Šta je 'Rat i mir'?" pitao je.
"Nije roman.
Još manje je epska pesma.
Još manje je istorijski letopis.
'Rat i mir' je ono što je pisac želeo i mogao da izrazi
u obliku u kom je izraženo."
To je, drugim rečima, zbir ukupnih Tolstojevih sila mašte
i ništa manje.
Dok se "Rat i mir" okonča,
Tolstoj je doveo svoje likove do 1820. godine,
36 godina pre događaja o kojima je prvobitno priželjkivao da piše.
Pokušavajući da razume svoje vreme,
postao je zadubljen u godine koje su se nagomilale iza njega.
Rezultat je veličanstveno preispitivanje istorije,
kulture,
filozofije,
psihologije
i ljudske reakcije na rat.