1987 befann sig Tina Lord i en rörig situation.
Lycksökerskan hade gift sig med Cord Roberts
precis innan han ärvde miljoner.
Men när Cord insåg att Tina älskade hans pengar
lika mycket som hon älskade honom,
dumpade han henne.
Cords mamma Maria var överlycklig
ända tills de blev ihop igen.
Så Maria betalade Max Holden för att svärma för Tina
och såg till att Cord inte fick veta att Tina väntade hans barn.
Så när Tina inte trodde att Cord älskade henne
flög hon till Argentina med Max.
Till slut fattade Cord vad som pågick
och for efter dem, men det var för sent.
Tina hade redan blivit kidnappad,
och skickad nerför ett vattenfall på en flotte.
Både hon och babyn antogs vara döda.
Cord var ledsen ett tag,
men sen återhämtade han sig
med den supersmarta arkeologen Kate
och deras bröllop var makalöst
tills Tina kom inrusande i kyrkan med barnet i famnen
"Stopp!" skrek hon.
"Kommer jag för sent?
Cord, jag har rest så långt.
Det här är din son."
Och det mina damer och herrar
är hur såpan "One life to live" inledde
en kärlekshistoria som varade i 25 år.
(Skratt)
Om du någonsin har sett en såpa så vet du
att både handling och rollfigurer kan vara överdrivna
och om du är ett fan så gillar du den överdriften
och är du inte ett fan
så är de kanske melodramatiska och simpla.
Kanske tycker du att det är slöseri med tid
att titta på såpor,
att man inte kan lära något av dem på grund av deras omfattning.
Men jag tror att det är raka motsatsen.
Såpor speglar livet, fast större.
Så vi kan lära oss om livet genom såpor
och de lärdomarna är lika stora och äventyrliga
som handlingen i vilken såpopera som helst.
Jag har varit ett fan sedan andra klass när jag sprang hem från bussen
för att hinna se slutet av Luke och Lauras bröllop,
det största ögonblicket i "Sjukhusets" historia.
(Applåder)
Så ni kan förstå hur mycket jag älskade mina åtta år
som assisterande rollsättare av "As the World Turns".
Det var mitt jobb att titta på såpor.
läsa såpoperamanus
och låta skådespelare provspela för såpoperor.
Så jag vet vad jag pratar om.
(Skratt)
Och ja, såpoperor
är överdrivna
draman i stor skala,
men våra liv kan fyllas med precis lika mycket intensitet
och insatserna kan kännas lika dramatiska.
Vi rör oss genom tragedi och glädje
på samma sätt som dessa rollfigurer.
Vi börjar om, slåss med demoner och finner oväntad räddning
och vi gör det igen och igen och igen,
men precis som i såpor kan vi ändra manus
och vi kan lära oss av dessa rollfigurer
som likt humlor
slingrar sig genom livet.
Och vi kan använda dessa lärdomar
för att forma våra egna livsöden.
Såpor kan lära oss att jaga bort tvivel
och tro på vår förmåga
till mod, sårbarhet
och förmåga till anpassning och återhämtning.
Och viktigast av allt, de visar oss
att det aldrig är för sent att ändra sin historia.
Låt oss nu börja med såpoperalektion nummer ett:
Att ge upp är inte ett alternativ.
(Skratt)
Erica Kane i "All My Children" var en dagtidsversion av Scarlett O'Hara,
en självupptagen prinsessa
som innerst inne var kamplysten och djärv.
Efter 41 år på TV är Ericas kanske mest kända scen
när hon ensam i skogen
plötsligt möter en grizzlybjörn.
Hon skrek åt björnen
"Du får inte göra det här!
Förstår du mig?
Du får inte komma nära mig!
Jag är Erica Kane
och du är en smutsig best!"
(Skratt)
Och naturligtvis så gick björnen
och vad det lär oss
är att vi kommer att stöta på motstånd
och vi kan välja att ge upp eller kämpa.
Pandoras Tim Westergren vet det här bättre än de flesta.
Man skulle kunna kalla honom Silicon Valleys Erica Kane.
Tim och hans medgrundare startade företaget
med 2 miljoner dollar i finansiering.
Året efter hade de slut på pengar.
Men Tim valde att kämpa.
Han maxade 11 kreditkort och drog på sig stora personliga skulder
men det räckte ändå inte.
Så varannan vecka i två år års tid stod han framför de anställda
och han bad dem offra sina löner
och det fungerade.
Drygt 50 personer överlät 2 miljoner dollar
och nu, mer än ett decennium senare
är Pandora värt miljarder.
När du tror att det finns ett sätt
att komma runt eller igenom det som väntar,
att det inte är ett alternativ att ge upp,
då kan du kan övervinna enorma hinder.
Vilket för oss till såpoperalektion två:
Släpp ditt ego och känslan av överlägsenhet.
Det här är läskigt.
Det är en bekräftelse av behov eller ofullkomlighet.
Kanske är det ett erkännande
att vi inte är så speciella som vi kanske vill tro.
Stephanie Forrester i "Glamour"
tyckte att hon var väldigt speciell.
Hon tyckte att hon var så speciell,
att hon inte behövde beblanda sig med slöddret från dalen
och hon såg till att Brooke visste om det.
Men efter nästan 25 år av storslaget bråkande,
blev Stephanie sjuk och släppte in Brooke.
De försonades,
ärkefiender blev själsfränder
och Stephanie dog i Brookes armar,
och här är vad vi lär oss.
Släpp ditt ego.
Livet handlar inte om dig.
Det handlar om oss
och vår förmåga att uppleva lycka och kärlek
och att förbättra vår verklighet
kommer bara när vi gör oss själva sårbara
och tar ansvar för våra handlingar
och vår overksamhet,
lite som Howard Schultz, VD för Starbucks.
Efter stora framgångar som VD,
drog sig Howard tillbaka år 2000
och Starbucks överansträngde sig snabbt
och aktiepriserna föll.
2008 kom Howard tillbaka
och en av de första saker han gjorde
var att be om ursäkt
till alla 180 000 anställda.
Han bad om ursäkt.
Och sedan bad han om hjälp, uppriktighet och idéer i gengäld.
Och nu har Starbucks mer än fördubblat
sin nettointäkt sedan Howard kom tillbaka.
Så släpp din önskan om att ha rätt eller vara säker hela tiden.
Det hjälper inte någon, allra minst dig själv.
Släpp ditt ego.
Såpoperalektion nummer tre:
Utveckling är verklig.
Det är inte meningen att ni ska vara statiska personer.
På tv är statiskt lika med tråkigt och tråkigt är lika med sparkad.
Det är meningen att rollfigurer ska växa och utvecklas.
På tv kan de dynamiska förändringarna
leda till en del grova övergångar,
speciellt när en rollfigur spelas av en skådespelare igår
och en annan idag.
(Skratt)
Rollerna omfördelas hela tiden i såpor.
Under de senaste 20 åren
har fyra olika skådespelare spelat samma huvudroll
som Carly Benson i "Sjukhuset".
Varje nytt ansikte ledde till utveckling i rollfigurens liv och personlighet.
Det har hela tiden funnits en viktig liten bit av Carly därinne,
men rollfiguren och handlingen anpassades till den som spelade henne.
Och det här är vad det betyder för oss.
Även om vi inte kan byta ansikten
i våra egna liv
så kan vi också utvecklas.
Vi kan välja att rita en cirkel runt våra fötter och stanna där,
eller kan vi öppna upp oss själva för möjligheter
som Carly som gick från sjuksköterskeelev
till hotellägare,
eller som Julia Child.
Julia var spion under andra världskriget,
och när kriget var över, gifte hon sig, flyttade till Frankrike,
och bestämde sig för att pröva på en matlagningsskola.
Julia, hennes böcker och TV-program har förändrat amerikansk matlagning.
Vi har alla kraften att sätta igång en förändring i våra liv,
att utveckla och anpassa oss.
Vi gör det valet,
men ibland väljer livet åt oss och vi får ingen förvarning.
Överrumplingen slår undan benen på oss.
Du ligger platt på marken, luften är borta
och du behöver bli återupplivad.
Så tack och lov för såpoperalektion nummer fyra:
Återuppståndelse är möjlig.
(Skratt)
(Applåder)
1983 dog Stefano DiMera i "Våra bästa år" av en stroke,
fast inte egentligen, för 1984
dog han när hans bil körde rakt ner i hamnen,
trots det var han tillbaka 1985 med en hjärntumör.
(Skratt)
Men innan tumören tog livet av honom
hade Marlena skjutit honom och han föll mot sin död från en catwalk.
Och så höll det på i 30 år.
(Skratt)
Trots att vi såg kroppen,
så visste vi bättre.
Han kallas Fågel Fenix av en anledning.
Och här är vad det betyder för oss.
Så länge som programmet fortfarande sänds
eller du fortfarande andas,
så är ingenting permanent.
Återuppståndelse är möjlig.
Men naturligtvis, precis som i livet
så kommer såpoperor slutligen till den stora finalen.
CBS ställde in min show "As the world turns" i december 2009
och vi spelade in sista avsnittet
i juni 2010.
Det var sex plågsamma månader
och jag var med på tåget rakt in i bergväggen.
Och trots att vi var mitt i en djup lågkonjunktur
och miljoner människor kämpade för att hitta jobb,
så trodde jag att allt skulle ordna sig.
Så jag packade ihop ungarna och lägenheten i Brooklyn
och vi flyttade in hos mina svärföräldrar
i Alabama.
(Skratt)
Tre månader senare var ingenting okej.
Det var då jag såg det sista avsnittet sändas
och jag insåg att showen inte var det enda dödsfallet.
Jag var också ett.
Jag var arbetslös och bodde på andra våningen
hos mina svärföräldrar
och det räcker för att känna sig död på insidan.
(Skratt)
Men jag visste
att min historia inte var slut,
att den inte kunde vara slut.
Jag behövde bara använda allt jag hade lärt mig om såpoperor.
Jag behövde vara modig som Erica och vägra att ge upp,
så varje dag valde jag att kämpa.
Jag var tvungen att vara sårbar som Stephanie
och släppa mitt ego.
Jag var tvungen att be om hjälp många gånger, i många stater.
Jag var tvungen att vara anpassningsbar som Carly
och utveckla min skicklighet, mitt tänkesätt och mina omständigheter
och sedan var jag tvungen att återhämta mig som Stefano,
och återuppväcka mig själv och min karriär
som en Fågel Fenix ifrån askan.
Till slut fick jag en intervju.
Efter 15 år inom nyheter och underhållning,
nio månaders arbetslöshet
och den här enda intervjun,
fick jag ett jobberbjudande på ingångsnivå.
Jag var 37 år gammal
och jag var tillbaka från de döda.
Vi kommer alla att uppleva vad som verkar vara slutet,
och vi kan välja att se det som en nystart.
Lite som Tina som mirakulöst överlevde det där vattenfallet,
och då jag inte vill låta en spännande historia dröja,
Tina och Cord skiljde sig,
men gifte om sig tre gånger innan showen avslutades 2012.
Så kom ihåg
att så länge du andas
är det aldrig för sent att ändra din historia.
Tack så mycket.
(Applåder)