בשנת 1987, טינה לורד מצאה עצמה בבעיה.
רודפת הבצע הזו דאגה להתחתן עם קורד רוברטס המתוק
בדיוק לפני שעמד לרשת מיליונים.
אבל כשקורד גילה שטינה אוהבת את הכסף שלו
כמו שהיא אוהבת אותו,
הוא זרק אותה.
אמו של קורד, מריה, הייתה מאושרת,
עד שהם שבו להיות ביחד.
אז מריה שכרה את מקס הולדן לחזר אחרי טינה
ודאגה שקורד לא יגלה שטינה בהריון עם התינוק שלו.
אז טינה, כשהיא עדיין נשואה אבל חושבת שקורד לא אוהב אותה,
טסה לארגנטינה עם מקס.
קורד לבסוף הבין מה קרה
ויצא אחריהם, אך הוא הגיע מאוחר מדיי.
טינה כבר נחטפה,
נקשרה אל רפסודה והושלכה אל מפל מים.
היא והתינוק שלה נחשבו למתים.
קורד היה עצוב קצת,
אבל אז חזר לעצמו
עם ארכיאולוגית חכמה בשם קייט,
והייתה להם חתונה מהממת
עד שטינה, שחזרה מהמתים לכאורה, רצה אל הכנסייה עם תינוק בידיה.
"עצור!" היא צעקה.
"הגעתי מאוחר מדיי?
קורד, עשיתי דרך ארוכה.
זה הבן שלך."
וכך, גבירותיי ורבותיי,
אופרת הסבון "One Life to Live" הציגה סיפור אהבה
שנמשך 25 שנה.
(צחוק)
עכשיו, אם אי פעם ראיתם אופרת סבון,
אתם יודעים שהסיפורים והדמויות יכולים להיות מוגזמים, גדולים מהחיים,
ואם אתם מעריצים, אתם חושבים שההגזמה הזו היא כייפית,
ואם אתם לא מעריצים,
אולי אתם חושבים שהם מלודרמטיים או לא מתוחכמים.
אולי אתם חושבים שצפייה באופרות סבון
זה בזבוז זמן,
ושהגודל שלהן אומר שמוסרי ההשכל שלהן קטנים או כלל לא קיימים.
אבל אני מאמינה שההפך הוא הנכון.
אופרות סבון משקפות את החיים, רק בגדול.
אז יש שיעורי חיים שאנו יכולים ללמוד מאופרות סבון,
והשיעורים הללו גדולים והרפתקניים
כמו כל עלילת אופרת סבון.
עכשיו, אני מעריצה מאז שרצתי הביתה מתחנת האוטובוס בכיתה ב',
נואשת להספיק לצפות בסוף של החתונה של לוק ולורה,
הרגע הכי גדול בהיסטוריה של "ג'נרל הוספיטל".
(מחיאות כפיים)
אז אתם יכולים לדמיין כמה אהבתי את 8 השנים
שעבדתי כעוזרת מנהל הליהוק של "כשהעולם מסתובב".
העבודה שלי הייתה לצפות באופרות סבון,
לקרוא תסריטים של אופרות סבון
ולהעביר אודישנים לשחקנים באופרות סבון.
אז אני יודעת על מה אני מדברת.
(צחוק)
וכן, אופרות סבון
הן גדולות מהחיים,
דרמה בקנה מידה גדול,
אבל החיים שלנו יכולים להיות מלאים באותה העוצמה,
והסיכונים יכולים להרגיש דרמטיים באותה המידה.
אנחנו נעים במעגל של טרגדיה ושמחה
בדיוק כמו הדמויות האלה.
אנחנו חוצים גבולות, נלחמים בשדים ומוצאים גאולה במפתיע,
ואנחנו עושים זאת שוב ושוב ושוב,
אך בדיוק כמו אופרות הסבון, אנחנו יכולים לשנות את התסריט,
מה שאומר שאנחנו יכולים ללמוד מהדמויות האלה
שזזות כמו דבורים,
מסתחררות ומסתובבות לאורך החיים.
ואנחנו יכולים להשתמש בשיעורים האלה
לעצב את סיפורי חיינו.
אופרות סבון מלמדות אותנו להרחיק את הספק
ולהאמין בקיבולת שלנו
לאומץ לב, פגיעות,
הסתגלות וחוסן.
והחשוב מכל, הן מראות לנו
שאף פעם לא מאוחר מדיי לשנות את הסיפור שלכם.
אז עם זה, בואו נתחיל עם שיעור אופרת הסבון מספר אחד:
כניעה זו לא אופציה.
(צחוק)
אריקה קיין מ"כל ילדיי" הייתה הגרסה העכשווית של סקרלט אוהרה,
נסיכה עם חשיבות עצמית מוגזמת
שבתוך תוכה הייתה קשוחה ונועזת.
עכשיו, בכל 41 שנותיה בטלוויזיה, יתכן שהסצנה הכי מפורסמת של אריקה
היא כשהיא לבד ביער
ופתאום עומדת מול דוב גריזלי.
היא צעקה אל הדוב,
"אתה לא רשאי לעשות זאת!
אתה מבין אותי?
אתה לא רשאי להתקרב אליי!
אני אריקה קיין
ואתה חיה מטונפת!"
(צחוק)
וכמובן שהדוב עזב,
ומה שזה מלמד אותנו
הוא שמכשולים הם דבר צפוי
ואנחנו יכולים לבחור להיכנע או שאנחנו יכולים לעמוד ולהילחם.
טים ווסטרגן של חברת פנדורה יודע זאת טוב יותר מרבים אחרים.
אתם אפילו יכולים להחשיב אותו לאריקה קיין של עמק הסיליקון.
טים והשותפים שלו הקימו חברה
עם תקציב של שני מליון דולר.
הם נשארו בלי כסף שנה לאחר מכן.
עכשיו, הרבה חברות מתקפלות בשלב הזה, אבל טים בחר להילחם.
הוא מיקסם 11 כרטיסיי אשראי וצבר חוב אישי בעל 6 ספרות
וזה עדיין לא הספיק.
אז פעם בשבועיים במשך שנתיים, ביום המשכורת, הוא עמד בפני העובדים שלו
וביקש מהם להקריב את המשכורות שלהם,
וזה עבד.
יותר מ-50 אנשים החזירו שני מליון דולר,
ועכשיו, יותר מעשור מאז,
פנדורה שווה מליארדים.
כשאתה מאמין שיש דרך
עקיפה או ישירה לעבור כל דבר שעומד לפניך,
שכניעה זו לא אפשרות,
אתה יכול להתגבר על מכשולים אדירים.
מה שמביא אותנו אל השיעור השני:
הקריבו את האגו שלכם והשתחררו מתסביך העליונות.
זה מפחיד.
זה הכרה בצורך או במקום לטעויות.
אולי זה אפילו הודאה
שאנחנו לא כאלה מיוחדים כפי שאנחנו חושבים.
סטפני פורסטר מ"יפים ואמיצים"
חשבה שהיא מיוחדת.
היא חשבה שהיא כל כך מיוחדת,
שהיא לא צריכה להתערבב עם האספסוף בעמק,
והיא דאגה שהנערה מהעמק, ברוק, תדע זאת.
אבל אחרי כמעט 25 שנה של לחימה אדירה,
סטפני חלתה ונתנה לברוק להיכנס.
הן התפייסו,
אויבות מרות הפכו לנשמות תאומות
וסטפני מתה בזרועותיה של ברוק.
וזה הלקח בשבילנו.
שחררו את האגו שלכם.
החיים לא סובבים סביבכם.
הם סובבים סביב כולנו,
וסביב היכולת שלנו לחוות אושר
ואהבה וכדי לשפר את המציאות שלנו
עלינו להפוך לפגיעים
ולקבל את האחריות על המעשים שלנו
ועל חוסר המעשים שלנו,
בערך כמו הווארד שולץ, המנכ"ל של סטארבאקס.
אחרי כהונה טובה כמנכ"ל,
הווארד פרש בשנת 2000,
וסטארבאקס במהרה הרחיבה את עצמה יתר על המידה
ומחירי המניות ירדו.
הווארד חזר אל הצוות ב-2008,
ואחד הדברים הראשונים שעשה
היה להתנצל בפני כל 180,000 העובדים.
הוא התנצל.
ואחר כך כתמורה הוא ביקש עזרה, כנות ורעיונות.
ועכשיו, סטארבאקס יותר מהכפילה
את ההכנסות שלה מאז שהווארד חזר.
אז הקריבו את הרצון שלכם להיות צודקים ובטוחים כל הזמן.
זה לא עוזר לאף אחד, במיוחד לא לכם.
הקריבו את האגו שלכם.
שיעור אופרות הסבון השלישי:
אבולוציה היא דבר אמיתי.
לא נועדתם להיות דמות סטטית.
בטלויזיה, סטטיות שווה לשיעמום ושיעמום שווה לפיטורים.
דמויות אמורות לגדול ולהשתנות.
עכשיו, בטלויזיה, השינויים הדינמיים האלה
יכולים לגרום לשינויים קשים,
במיוחד כשדמות שוחקה על ידי אדם אחד אתמול,
ומשוחקת על ידי אדם אחר היום.
ליהוק מחדש קורה כל הזמן באופרות סבון.
לאורך 20 השנה האחרונות,
4 שחקניות שונות שיחקו את אותו תפקיד מפתח
של קארלי בנסון ב"ג'נרל הוספיטל".
כל פרצוף חדש עורר שינוי בחייה ואופיה של הדמות.
תמיד היה חלק הכרחי של קארלי בפנים,
אבל הדמות והסיפור התאימו את עצמם אל מי ששיחק את הדמות.
וזה מה שזה אומר בשבילנו:
למרות שאנחנו לא יכולים להחליף פנים בחיים שלנו,
אנחנו יכולים להתפתח.
אנחנו יכולים לבחור לשרטט עיגול מסביב לרגלינו ולהישאר בנקודה הזו,
או שאנחנו יכולים לפתוח את עצמינו אל הזדמנויות
כמו קארלי, שעברה מסטודנטית לאחיות אל בעלת מלון,
או כמו ג'וליה צ'יילד.
ג'וליה הייתה סוכנת במלחמת העולם השניה,
וכשהמלחמה הסתיימה היא התחתנה, עברה לגור בצרפת
והחליטה לתת הזדמנות לבית-ספר קולינרי.
ג'וליה, הספרים שלה ותכניות הטלוויזיה שלה שינו את הדרך בה אמריקה מבשלת.
לכולנו יש את הכוח ליזום שינוי בחיים שלנו,
להתפתח ולהסתגל.
אנחנו עושים את הבחירה,
אבל לפעמים החיים בוחרים בשבילנו, ואנחנו לא מקבלים התראה מוקדמת.
ההפתעה מכה בנו בפרצוף.
אתם משתטחים על הריצפה, האוויר נגמר
ואתם צריכים החייאה.
אז תודה לאל שיש את שיעור מספר 4 באופרות הסבון:
שיבה לחיים היא אפשרית.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
בשנת 1983, סטיפנו דימרה מ"ימי חיינו" מת משבץ,
אבל לא לגמרי, כי ב-1984
הוא מת כשהמכונית שלו צללה לתוך הנהר,
ובכל זאת הוא חזר ב-1985 עם גידול במוח.
(צחוק)
אבל לפני שהגידול הספיק להרוג אותו,
מרלנה ירתה בו, והוא נפל ממסלול דוגמנות אל מותו.
וכך זה קרה במשך 30 שנה.
(צחוק)
אפילו כשראינו את הגופה,
ידענו טוב יותר.
הוא נקרא הפניקס מסיבה.
וזה מה שזה אומר לנו:
כל עוד התכנית עדיין משודרת,
או שאתם עדיין נושמים,
שום דבר לא קבוע.
שיבה לחיים היא אפשרית.
עכשיו, כמובן, כמו החיים,
אופרות סבון פוגשות בסופו של דבר את הסיום הגדול.
סי.בי.אס ביטלו את התכנית שלי, "כשהעולם מסתובב", בדצמבר 2009,
וצילמנו את הפרק האחרון
ביוני 2010.
אלו היו 6 חודשים של גסיסה
ונסעתי על הרכבת הזו ישר אל תוך ההר.
ולמרות שהיינו באמצע של מיתון ענקי
ומיליוני אנשים התקשו למצוא עבודה,
אני חשבתי שהכל יהיה בסדר.
אז ארזתי את הילדים והדירה בברוקלין,
ועברנו לגור עם הורי בעלי
באלבמה.
(צחוק)
שלושה חודשים אחר כך, שום דבר לא היה בסדר.
זה היה כשצפיתי בשידור של הפרק האחרון,
והבנתי שהתכנית לא הייתה ההרוגה היחידה.
גם אני הייתי.
הייתי מובטלת וחייתי בקומה השניה
בבית של הורי בעלי,
וזה מספיק כדי לגרום לכל אחד להרגיש מת מבפנים.
(צחוק)
אבל ידעתי שהסיפור שלי לא נגמר,
שהוא לא יכול להיגמר.
אני רק הייתי צריכה להתחבר לכל מה שאי פעם למדתי על אופרות סבון.
הייתי חייבת להיות אמיצה כמו אריקה ולסרב להיכנע,
אז בכל יום החלטתי להילחם.
היה עליי להיות פגיעה כמו סטפני
ולהקריב את האגו שלי.
הייתי צריכה לבקש עזרה המון פעמים על פני מדינות רבות.
הייתי צריכה להיות סתגלנית כמו קארלי
ולפתח את הכישורים שלי, דפוס החשיבה והנסיבות שלי,
ואחר כך היה עליי להתאושש במהרה, כמו סטפאנו,
ולהקים לתחיה את עצמי ואת הקריירה שלי
כמו פניקס מהאפר.
לבסוף קיבלתי ראיון.
אחרי 15 שנה בחדשות ובבידור,
9 חודשים של אבטלה
והראיון הזה,
הציעו לי לעבוד במשרת מתמחים.
הייתי בת 37
וחזרתי מהמתים.
כולנו נחווה מה שנדמה לנו שהוא הסוף,
ואנחנו יכולים לבחור להפוך אותו להתחלה.
קצת כמו טינה, שבאורח פלא שרדה את המפל ההוא,
ובגלל שאני שונאת להשאיר סיום מותח,
טינה וקורד אחרי הכל התגרשו,
אבל הם נשאו חזרה שלוש פעמים לפני שהתכנית ירדה משידור ב-2012.
אז זכרו,
כל עוד יש נשימה באפכם,
זה אף פעם לא מאוחר מדיי לשנות את הסיפור שלכם.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)