Képzelje el, hogy terméktervező.
És megalkotott egy terméket,
egy új terméket, az emberi immunrendszert.
Bemutatja ezt a terméket
egy szkeptikus, szigorúan racionális menedzsernek.
Nevezzük mondjuk Bobnak.
Mind ismerünk legalább egy Bobot, ugye?
Hogyan is történne?
Bob, van egy nagyszerű ötletem,
kitaláltam egy teljesen új egészségügyi terméket.
Emberi immunrendszernek hívják.
Látom rajtad, hogy nem igazán tetszik.
Ne aggódj, tudom, hogy elég bonyolult,
ezért megkíméllek a részletektől,
csak szeretnék mesélni néhány nagyszerű tulajdonságáról.
Először is, okosan használja a redundanciát úgy,
hogy minden alkotóeleméről milliónyi másolata van -
leukocitákról, fehér vérsejtekről -
mielőtt még szükség lenne rájuk,
hogy védekezni tudjon a váratlan támadásokkal szemben.
Okosan kiaknázza a diverzitás lehetőségét azzal,
hogy nem csak leukocitákkal rendelkezik, de B-sejtekkel, T-sejtekkel,
természetes ölősejtekkel és antitestekkel is.
Az alkotóelemek alig számítanak.
A lényeg az, hogy együttesen,
a különbözőségek diverzitásával, megbirkóznak nagyjából mindennel,
amivel az evolúció előrukkolt.
A konstrukció pedig teljesen elemi szerkezetű.
Az emberi bőrt egy fedőszövet borítja,
a természetes immunrendszer nagyon gyorsan reagál,
és az adaptív immunrendszer rendkívül célzottan működik.
A lényeg az, hogy ha egy rendszer meghibásodik, egy másik átveheti a helyét,
így szinte üzembiztos a rendszer.
Látom, hogy elkalandozol, Bob, de figyelj rám,
mert most jön a különleges alkotóelem.
A termék teljesen adaptív.
Képes célzott antitesteket kifejleszteni olyan fenyegetésekkel szemben,
amelyekkel még soha nem találkozott.
Mindezt hihetetlen óvatossággal teszi,
észrevesz minden apró fenyegetést, és reagál rájuk,
sőt, emlékszik minden előzőre is,
ha esetleg újra találkozna velük.
Amit bemutatok neked ma, az nem egy független termék.
Be van ágyazva az emberi test nagyobb rendszerébe,
és tökéletes harmóniában működik vele,
létrehozva ezt a példátlan biológiai védelmet.
Nos, Bob, mondd meg őszintén, mit gondolsz a termékemről?
És akkor Bob valami ilyesmit mondhat:
Nagyon értékelem az erőfeszítéseidet,
amit a bemutatóba fektettél,
bla, bla, bla -
(Nevetés)
De őszintén szólva, ennek semmi értelme.
Mintha azt mondanád, hogy a legfőbb érv a termék mellett az,
hogy nem hatékony és összetett.
Senki nem tanította neked a 80-20 elvét?
Ráadásul azt mondod, hogy a termék megosztott
Túlreagálja a dolgokat,
improvizál,
és valaki más hasznára van kitalálva.
Nem akarok ünneprontó lenni, de nem hiszem, hogy ez egy nyerő ötlet.
Ha Bobra hallgattunk volna,
szerintem egy sokkal hatékonyabb immunrendszerünk lenne most.
A hatékonyság mindig fontos rövid távon.
Kevésbé összetett, hatékonyabb, sokkal kifizetődőbb.
Ki mondana erre "nem"-et?
Sajnos van egy kis probléma,
méghozzá az, hogy a termék használója, te vagy én,
valószínűleg a következő tél első hetében meghalna,
amikor az influenzavírus egy új törzsével találkozik.
Akkor kezdett el először érdekelni a biológia és a vállalkozás,
a hosszú élet és az ellenállóképesség,
amikor egy szokatlan kérdést tett fel
egy világméretű technológiai vállalat vezérigazgatója.
A kérdés a következő volt:
Mit kell tennünk annak érdekében, hogy a vállalatunk 100 évig fennmaradjon?
Ez egy látszólag ártatlan kérdés,
de valójában trükkösebb, mint gondolnád,
ha számításba vesszük, hogy egy átlagos amerikai cég ma
csupán 30 éves élettartamra számíthat.
Ez kevesebb, mint a fele annak,
amit a dolgozói remélhetnek.
Ha ön egy ilyen vállalat vezérigazgatója lenne,
akit befektetők zaklatnak és a változások hányják-vetik,
akkor talán megbocsájtjuk, ha nem aggódik sokat azon,
hogy mi lesz 30 év múlva.
De van itt valami, aminek nyugtalanítania kell:
annak a valószínűsége, hogy a cége öt év múlva már nem lesz meg,
nagyjából 32 százalék körül mozog.
Egy a háromhoz az esélye annak, hogy a cégét felvásárolják
vagy tönkremegy mindössze öt éven belül.
Térjünk vissza a vezérigazgató kérdésére.
Ki mástól kérhetnénk tanácsot, mint a természettől,
ami az élet-halál üzletében régebb óta jelen van,
mint bármely másik cég?
Biológiát nem gyakorló emberként
rögtön egy valódi biológushoz fordultam,
a barátomhoz, Simon Levinhez,
aki a Princeton Egyetem biológia- és matematikaprofesszora.
Együtt megvizsgáltunk számos biológiai rendszert,
kezdve a természetes trópusi esőerdőktől
egészen a telepített erdőkig és halászterületekig.
És feltettük magunknak a kérdést:
Mi teszi ezeket a rendszereket ellenállóvá és maradandóvá?
És azt találtuk, hogy ugyanaz a hat elv,
ami az emberi immunrendszer csodáját fenntartja,
újra és újra felbukkan itt is,
a redundanciától egészen a beágyazottságig.
Sőt, ezek az elvek nem csak a biológiai rendszerekben érvényesülnek,
hanem ugyanúgy jellemzőek
a hosszú életű társadalmi rendszerekre,
mint a Római Birodalom vagy a katolikus egyház,
akár hisszük, akár nem.
Ugyanígy megvizsgáltuk a vállalatokat,
és azt tapasztaltuk, hogy ugyanezek a tulajdonságok jellemzők azokra,
amelyek ellenállóak és hosszú életűek,
és észrevettük hiányukat a rövid életűeknél.
Lássuk mi történik, ha a vállalati immunrendszer
összeomlik.
Ez a szép épület a Shitennoji Templom része
Oszakában, Japánban.
Ez a legrégebbi japán templom.
Egy koreai kézműves mester építtette,
mert abban az időben Japánban még nem épültek templomok.
Ez a koreai mester egy templomépítő céget alapított.
Hihetetlen módon, a cége, Kongō Gumi,
még 1428 évvel később is létezett.
Ezzel a leghosszabb ideig működő céggé vált
a világon.
Hogy van ma a Kongō Gumi?
Nem túl jól, attól tartok.
Komoly kölcsönöket vett fel
a japán gazdaság buborék korszaka idején,
hogy ingatlanba fektessen.
És amikor kipukkant a buborék, nem tudta visszafizetni a kölcsönöket.
A cég tönkrement,
és átvette egy nagyobb vállalat.
Tragikus módon, a Kongō család 40 generációnyi
figyelmes gondnoksága után,
a Kongō Gumi látványosan összeomlott,
mert nem gyakorolta az óvatosság elvét.
Ha már cégek bukásáról beszélünk:
mind ismerjük a Kodak összeomlását,
a céget, amelyik csődöt jelentett
2012 januárjában.
Ennél sokkal érdekesebb a kérdés:
Hogyan lehetséges, hogy a Fujifilm -
ugyanaz a termék, ugyanazok a nyomások a digitális technológia irányából -
hogyan tudott a Fujifilm túlélni és fejlődni?
A Fujifilm kihasználta kémiai, optikai és anyagtudományi képességeit,
hogy több területen is működhessen,
kezdve a kozmetikától, a gyógyszerészeten át,
a gyógyászati rendszerekig és bioanyagokig.
Néhány diverzifikációs próbálkozás megbukott.
De összességében
sikerült eredményesen átalakítania a portfólióját,
hogy túléljen és virágozzon.
Ahogy Mr. Komori, a vezérigazgató mondta,
azért volt sikeres a stratégia, mert "több zsebe és fiókja volt",
mint a konkurenciának.
Ezt persze úgy értette,
hogy a riválisoknál több lehetőséget tudtak nyújtani.
Azért élte túl a Fujifilm, mert alkalmazta az óvatosság,
a diverzitás,
és az alkalmazás elvét.
Egy katasztrofális tűz, mint amit itt látunk,
mindent megsemmisített egy gyárban egyetlen este alatt,
az egyetlen üzemben, ahol fékszelepeket gyártottak a Toyotának.
A végső ellenállás-teszt.
Az autógyártás teljesen leállt.
Hogyan lehetséges, hogy a Toyota képes volt folytatni az autógyártást?
El tudják képzelni, mennyi idő kellett hozzá?
Mindössze öt nap.
A fékszelepek hiányától a teljes felépülésig: 5 nap.
Hogy volt ez lehetséges?
A Toyota a gyártási hálózatot olyan együttműködésben kezeli,
hogy nagyon gyorsan és zökkenőmentesen tudott dolgozni a beszállítókkal,
hogy újrainduljon a termelés,
bepótolva a hiányzó fékszelep-kapacitást,
és újraindultak az online folyamatok is.
A Toyota alkalmazta a modularitás elvét az ellátási hálózatában,
a beágyazottságot egy teljes rendszerbe,
és a funkcionális redundanciát, hogy zökkenőmentesen át tudja szervezni
a meglévő kapacitást.
Szerencsére kevés cég lesz tűzvész áldozata.
Viszont naponta olvasunk olyan cégekről,
amiket a technológia tesz tönkre.
Hogyan lehetséges akkor, hogy az optikai óriás, az Essilor,
képes elkerülni a technológiai robbanást, sőt, még profitál is belőle?
És igen, a technológiai robbanás nem csak
a szoftvereknél és az elektronikánál jelent problémát.
Az Essilor gondosan felméri a konkurens környezetet,
potenciálisan robbanó technológiák után kutatva.
Nagyon korán megszerzi ezeket a technológiákat,
mielőtt még drágák lesznek, vagy mielőtt a konkurencia megtenné ezt,
és maga fejleszti tovább a technológiákat,
vállalva még a bukás
vagy az önmegsemmisítés kockázatát is.
Az Essilor mindig egy lépéssel előrébb jár,
és látványos teljesítményt nyújt
immár 40 éve azzal,
hogy alkalmazza az óvatosság és az alkalmazkodás elvét.
Most gondolhatják, hogy ha ezek az elvek ennyire hatékonyak,
miért nem mindennaposak az üzleti életben?
Miért nem használjuk ezeket a szavakat minden nap?
Nos, a változásnak fejben kell kezdődnie.
Ha visszagondolunk a Bobnak tartott bemutatónkra,
az elvek alkalmazása érdekében,
amelyek az emberi immunrendszer csodáját is fenntartják,
el kell kezdenünk máshogy gondolkodni
az üzletről.
Amikor az üzletre gondolunk,
általában "mechanikusan gondolkozunk", ahogy én hívom.
Célokat tűzünk ki,
problémákat elemzünk,
terveket készítünk és ragaszkodunk hozzájuk,
és minden eddiginél jobban
koncentrálunk a hatékonyságra és a rövid távú teljesítményre.
A félreértés elkerülése érdekében -
ez egy nagyon praktikus és hatékony módja annak,
hogy viszonylag egyszerű kihívásokkal nézzünk szembe,
viszonylag stabil környezetben.
Ilyen módon szokta Bob - és sokan mások, jómagam is -
megoldani a legtöbb üzleti problémát, melyekkel nap mint nap találkozunk.
Valójában elméletben ez egy kifejezetten jó üzleti modell volt -
egészében nézve -
az 1980-as évek közepéig,
amikor a globalizációnak elterjedésének
ill. a technológiai és telekommunikációs forradalomnak köszönhetően
dinamikusabb és kiszámíthatatlanabb lett az üzleti piac.
De mi történik a dinamikusabb és kiszámíthatatlanabb helyzetekkel,
melyekkel egyre gyakrabban kell szembenéznünk?
Úgy gondolom, hogy a mechanikai gondolkodás mellett
el kell sajátítanunk a biológiai gondolkodás művészetét,
amit a hat elvünk testesít meg.
Tehát szerényebben és kifinomultabban kell gondolkodnunk arról,
hogy mikor és hogyan
tudjuk inkább alakítani, mint befolyásolni,
a kiszámíthatatlan és összetett szituációkat.
Ez kicsit olyan, mint egy labda eldobása
és egy madár elengedése közti különbség.
A labda egyenes vonalban haladna,
valószínűleg a meghatározott cél felé,
míg a madár egész biztosan nem ezt tenné.
Mit gondolnak tehát?
Talán kicsit használhatatlannak, kicsit elméletinek hangzik?
Egyáltalán nem az.
Minden kisvállalkozás
természetesen biológiailag gondolkozik és cselekszik.
Miért?
Mert források híján nem tudja csupán nyers erővel
formálni a környezetét.
Méretéből kifolyólag nem tud megküzdeni a változásokkal,
folyamatosan a kezdő vállalkozások
túlélési esélyeire gondol.
A dolog iróniája, hogy természetesen
minden nagy cég hasonlóan kisvállalkozásként kezdte.
De valahol út közben
elvesztették a képességet, hogy biológiai módon gondolkozzanak és cselekedjenek.
Újra fel kell eleveníteniük a biológiai gondolkodás képességét,
hogy túléljenek és boldoguljanak a mai környezetben.
Úgyhogy ne csak a rövid távú teljesítményre koncentráljunk.
Minden általam ismert cég rengeteg időt fektet
a központi stratégiai kérdésbe:
Mennyire vagyunk versenyképesek?
Továbbá vegyük figyelembe
a második, biológiaibb, de ugyanolyan fontos kérdést:
Meddig tudunk versenyben maradni?
Nagyon köszönöm.
(Taps)