Imam prijatelja u Portugalu
čiji deda je napravio vozilo od bicikla i veš mašine,
kako bi mogao da prevozi svoju porodicu.
Uradio je to jer nije mogao da priušti automobil,
ali i zato jer je znao kako da ga napravi.
Nekada su ljudi shvatali način na koji stvari funkcionišu
i kako su napravljene, tako da su ih mogli praviti i popravljati,
ili u najmanju ruku
informisati se o tome šta da kupe.
Mnoge od ovih uradi-sam aktivnosti
su izgubljene u drugoj polovini 20. veka.
Ali sada nam proizvođačka zajednica i model otvorenog koda
ponovo vraćaju saznanja o tome kako stvari funkcionišu
i od čega su napravljene,
i verujem da treba da to prenesemo na sledeći nivo,
na komponente od kojih su stvari napravljene.
Najvećim delom, još uvek znamo
od čega su napravljeni materijali kao što su papir i tkanine
i kako se proizvode.
Ali sada postoje fantastični, futuristički kompozitni materijali -
plastika koja menja oblik,
boje koje provode struju,
pigmenti koji menjaju boju, tkanine koje svetle.
Dopustite mi da vam pokažem nekoliko primera.
Mastilo koje provodi struju nam dozvoljava da obojimo strujno kolo
umesto da koristimo tradicionalna
štampana strujna kola ili žice.
U slučaju ovog malog primerka koji držim,
koristimo ga kako bismo proizveli senzore na dodir koji će reagovati na moju kožu
uključujući ovu malu sijalicu.
Ovo mastilo koriste slikari,
ali nedavni događaji pokazuju da ćemo uskoro biti u mogućnosti
da ga koristimo u laserskim štampačima i olovkama.
Ovo je list akrilne smole
sa bezbojnim česticama koje prelivaju svetlost.
Ovo znači da, dok običan akrilik
razliva svetlost samo oko ivica
ovaj je širi preko cele površine
kada uključim svetiljke na njegovim obodima.
Dve poznate primene ovog materijala
uključuju dizajn enterijera i površina osetljivih na dodir.
A termohromni pigmenti
na određenoj temperaturi menjaju boju.
Sada ću ovo postaviti na vruću površinu
koja je nameštena na samo malo višu temperaturu nego što je u ovom prostoru
i možete videti šta se dešava.
Jedna od osnovnih upotreba ovog materijala
je, između ostalog, u flašicama za bebe,
kako bi se videlo da li je sadržaj dovoljno hladan da bi se pio.
Dakle, ovo su samo neki od materijala koji su nam poznati
kao pametni materijali.
Za nekoliko godina, oni će biti u mnogim predmetima
i tehnologijama koje koristimo svakodnevno.
Možda nećemo još imati leteće automobile kao što nam je naučna fantastika obećala,
ali možemo imati zidove koji menjaju boju
u zavisnosti od temperature,
tastaturu koja može da se zamota,
kao i prozore koji postaju neprozirni pritiskom na prekidač.
Ja sam sociolog po profesiji,
pa zašto onda ja danas govorim o pametnim materijalima?
Prvo, zato što sam ja stvaralac.
Zanima me to kako stvari rade
i kako su one nastale,
ali i zato što verujem da bi trebalo dublje da shvatimo
komponente koje čine naš svet
i upravo sada, mi ne znamo dovoljno
o visoko tehnološkim kompozitnim materijalima koji će činiti budućnost.
Teško je dobiti male količine pametnih materijala.
Jedva da postoje informacije o tome kako ih koristiti,
i vrlo se malo govori o tome kako se proizvode.
Tako da za sada uglavnom postoje u oblasti
poslovnih tajni i patenata
dostupnih samo univerzitetima i korporacijama.
Pre oko tri godine, Kirsti Bojl i ja
smo započele projekat koji smo nazvale "Slobodni materijali".
To je Internet stranica gde mi
i svako ko želi da nam se pridruži,
delimo eksperimente, objavljujemo informacije,
ohrabrujemo druge da daju svoj doprinos kad god mogu,
i skupljamo izvore kao što su istraživanja
i uputstva ostalih stvaralaca kao što smo mi.
Želele bismo da to postane velika
baza podataka koju bismo zajedno sačinjavali,
sakupljajući informacije o tome kako da sami napravimo pametne materijale.
Ali zašto bismo uopšte razmišljali o tome
kako i od čega se prave pametni materijali?
Prvo, zato što ne možemo oblikovati nešto što ne razumemo,
a ono što ne razumemo i koristimo
na kraju uobliči nas.
Predmeti koje koristimo, odeća koju nosimo,
kuće u kojima živimo, sve ovo ima temeljni uticaj
na naše ponašanje, zdravlje i kvalitet života.
Tako da, ako želimo da živimo u svetu sačinjenom od pametnih materijala,
trebalo bi da ih poznajemo i razumemo.
Drugo, isto tako važno,
inovacije su uvek bile plod mašte entuzijasta.
Puno puta su amateri, ne stručnjaci,
bili pronalazači i oni koji su unapredili
stvari počev od mauntin bajkova
do poluprovodnika, kompjutera,
aviona.
Najveći izazov je to što je nauka o materijalima kompleksna
i zahteva skupu opremu.
Ali, to nije uvek tako.
Dva naučnika sa Univerziteta u Ilinoju su ovo razumela
kada su objavili rad o jednostavnijem načinu
za izradu mastila koje provodi struju.
Džordan Banker, koji do tada
nije imao iskustva sa hemijom,
pročitao je taj rad i ponovio njihov eksperiment
u svojoj radionici koristeći samo najjednostavnije
supstance i alat.
Koristio je toster,
i čak je napravio sopstvenu centrifugu,
na osnovu uputstava drugog naučnika/stvaraoca.
Džordan je zatim svoje rezultate objavio na internetu,
zajedno sa svim stvarima koje je probao i nisu radile,
tako da su drugi mogli da to prouče i naprave.
Džordanova osnova inovacije
je ta da je eksperiment koji je urađen
u dobro opremljenoj univerzitetskoj laboratoriji,
pokušao da ponovi u garaži u Čikagu
koristeći samo jeftine materijale i alat koji je sam napravio.
I sada kada je objavio svoj rad,
ostali mogu da nastave tamo gde je stao
i osmisle još jednostavniji način i poboljšanja procesa.
Još jedan primer koji bih spomenula
je "Oprema bez delova" Hane Perner-Vilson.
Cilj njenog projekta je da osvetli
izrazite kvalitete materijala
i u isto vreme se fokusira na kreativnost i umeće graditelja.
Elektronski moduli su moćni
u tome kako nas uče o funkcionisanju stvari,
ali ograničenja toga kako su dizajnirani
utiču na to kako učimo.
S druge strane, Hanin pristup
je da osmisli niz tehnika
za pravljenje neobičnih predmeta
koji nas oslobađaju ovih ograničenja
učeći nas o samim materijalima.
Hana ima mnogo zadivljujućih eksperimenata,
a ovo je moj omiljeni.
["Papirni zvučnici"]
Ono što ovde vidimo je samo papir
sa bakarnom trakom na sebi, povezan na mp3 plejer
i magnet.
(Muzika: "Srećni zajedno")
Tako je, uzimajući za osnovu istraživanje Marčela Koelja sa MIT-a,
Hana napravila seriju papirnih zvučnika
od različitog materijala,
od jednostavne bakarne trake do provodljive tkanine i mastila.
Kao što je to uradio Džordan i mnogi drugi,
Hana je objavila svoje recepte
i dozvoljava svakome da ih kopira i napravi.
Ali ova papirna elektronika je jedna od obećavajućih grana
nauke o materijalima
koja nam omogućava da napravimo jeftiniju i fleksibilnu elektroniku.
Tako Hanin zanatski rad
i činjenica da je podelila svoja otkrića,
otvaraju vrata nizu novih mogućnosti
koje su istovremeno estetski lepe i inovativne.
Ono što je interesantno kod stvaralaca
jeste da mi stvaramo na osnovu strasti i radoznalosti,
i ne plašimo se da pretrpimo neuspeh.
Često problemima prilazimo sa neuobičajenih strana,
i prilikom toga otkrivamo alternativna rešenja
ili čak bolji način kako da nešto uradimo.
Što više ljudi eksperimentiše materijalima,
što više istraživača bude podelilo svoja izučavanja,
a prozivođači svoje znanje,
veće su šanse da osmislimo tehnologije
koje će zaista biti dobre za sve nas.
Osećam se pomalo kao Ted Nelson
kada je u ranim '70-im napisao:
"Danas je neophodno razumeti kompjutere."
Tada su kompjuteri bili velike mašine
koje su samo naučnicima bile važne,
i niko nije sanjao o tome da će ih ikada imati kod kuće.
Tako je malo čudno da ja sada ovde stojim i kažem:
"Danas je neophodno razumeti pametne materijale."
Samo imajte na umu da je sticanje preliminarnog znanja
o tehnologijama koje tek nastaju
najbolji način da i sami učestvujemo
u stvaranju budućnosti.
Hvala.
(Aplauz)