ארנב מנסה לנגן על אורגן כנסיה,
בעוד אביר נלחם בחלזון ענק
ואדם ערום מנגן בחצוצרה עם אחוריו.
הציורים צויירו עם מברשות שיער סנאי על קלף
על ידי נזירים, נזירות ובעלי מלאכה עירוניים,
הדמויות המוזרות האלו מאכלסות את השוליים של הספרים הכי נחשקים
מימי הביניים.
האיורים שלהם הרבה פעמים מספרים סיפור נוסף עשיר כמו הטקסט עצמו.
כמה תמונות מופיעות בהרבה כתבי יד מאויירים,
והרבה פעמים מחזקות את התוכן הדתי של הספרים אותם עיטרו.
לדוגמה, קיפוד שמרים פירות על קוציו
יכול לייצג את השטן שגונב פירות אמונה --
או ישו שלוקח את חטאי האנושות.
תהילת ימי הביניים אמרה שצייד יכול ללכוד חד קרן
רק כשהוא מניח את קרנו בחיק בתולה,
אז חד קרן יכול לסמל או פיתוי מיני
או את ישו נלכד על ידי אויביו.
ארנביםף בינתיים, יכולים לייצג את הטבע התשוקתי של האדם --
ויכולים לגאול את עצמם דרך נסיונות לנגן מוזיקה קדושה
למרות הכשלים שלהם.
כל היחוסים האלו היו מוכרים לארופאים בימי הביניים
מצורות אומנות אחרות ומסורות שבעל פה,
למרות שכמה הפכו ליותר מסתוריות במשך המאות.
היום,
אף אחד לא יכול להגיד בבטחון מה המוטיב הנפוץ של אביר נלחם בחילזון --
למה שנראה שהאבירים מפסידים כל כך הרבה.
החלזון אולי סמל של הגורל הבלתי נמנע של המוות,
שמביס אפילו את האבירים החזקים ביותר.
או הוא יכול לסמל ענווה, והצורך של אביר להביס את הגאווה של עצמו.
הרבה כתבים מוארים היו עותקים של טקסטים דתיים או קלאסיים,
ויצרני הספרים שילבו את הרעיונות והדעות שלהם באיורים.
טובת התחת לדוגמה,
היתה כנראה קיצור להבעת חוסר שביעות רצון עם --
או הוספת ספין אירוני ל -- הפעולות בטקסט.
הארות היו יכולות להיות בשימוש גם להערות פוליטיות חתרניות.
הטקסט של "סמית'פילד דקרטלס"
מפרט את חוקי הכנסייה וענישה למפרי חוק.
אבל השוליים מראים שועל נתלה על ידי אווזים,
הצגה אפשרית לאנשים הרגילים שפונים נגד העריצים החזקים שלהם.
ב"כרוניקה מג'ורה,"
מאת'יו פאריס מסכם סקנדל של זמנו,
בו הנסיך הוולשי גריפין
צונח אל מותו ממגדל לונדון.
כמה מאמינים שהנסיך נפל, פאריס כתב,
בעוד אחרים חושבים שהוא נדחף.
הוא הוסיף את דעתו שלו בשוליים,
שמראה את הנסיך נופל למותו
בעודו מנסה לברוח על חבל עשוי סדינים.
כמה שוליים מספרים סיפורים עם טבע אישי יותר.
"הלוטרל פסלטר,"
ספר מזמורים ותפילות שהוזמן על ידי סר ג'פרי לוטרל,
מראה אישה צעירה מסדרת את שיערה,
בעוד איש צעיר לוכד ציפור ברשת.
החלק המגולח על ראשו גדל,
מראה שהוא איש כמורה שמזניח את חובותיו.
זה מרמז על סקנדל משפחתי
בו כומר צעיר ברח עם ביתו של סר ג'פרי אליזבת'.
היועץ הרוחני הפרטי של המשפחה כנראה צייר זאת בספר
כדי להזכיר ללקוחות שלו את החסרונות שלהם
ולעודד את ההתפתחות הרוחנית שלהם.
כמה אמנים אפילו ציירו את עצמם בכתבים.
התמונות הפותחות של אוסף העבודות של כריסטין דה פיזאן
מראה את דה פיזאן מציגה את הספר למלכת צרפת.
המלכה כל כך התרשמה מהעבודות הקודמות של דה פיזאן
שהיא הזמינה עותק משלה.
פטרוניות מלכותית כזו
מאפשרת לה להקים בית הוצאה לאור משלה בפריז.
המסורת של כתבי יד מאויירים נמשכה במשך יותר מאלף שנה.
הספרים נוצרו על ידי אנשים פרטיים או צוותים לשימושים מגוונים
כמו עזרי תפילה אישיים, ספרי שרות בכנסיות, ספרי מידע,
וקמעות מגינים ללקיחה לקרב.
לרוחב כל המגוון הזה,
האיורים הקטנים הטריקיים האלה בשוליים
הם חלון יחודי לראשיהם של אמני ימי הביניים.