Мелати Уиджсън: Бали – остров на боговете.
Изабел Уиджсън: Зелен рай.
МУ: Или ...
изгубения рай.
Бали:
остров на боклуци.
ИУ: В Бали,
отделяме 680 кубични метра пластмасови отпадъци на ден.
Това е близо една 14 етажна сграда.
И що се отнася до найлонови торбички,
по-малко от 5% биват рециклирани.
МУ: Знаем, това променя образа, който може би имате за острова ни.
То промени също и нашата, след като го научихме,
когато разбрахме, че почти всички торбички в Бали отиват в канализацията ни
после в реките ни
после в океана.
А тези, които не успяват да достигат океана
биват или изгорени или разпилени.
ИУ: И така решихме да направим нещо по въпроса.
Работихме в продължение на близо 3 години насам
опитвайки се да кажем не на торбичките на нашия роден остров.
И постигнахме забележителни успехи.
МУ: Ние сме сестри,
и ходим в най-доброто училище на земята:
Зелено училище, Бали.
Зеленото училище се отличава не само с това, че е построено от бамбук,
но също така и по начина на преподаване.
Учим се да бъдем лидерите на днешния ден,
нещо, което нормалните учебници не правят.
ИУ: Веднъж в час имахме урок,
в който учихме за забележителни хора,
като Нелсън Мандела,
Лейди Даяна
и Махатма Ганди.
Прибирайки се този ден,
решихме, че ние също искаме да бъдем забележителни.
Защо трябваше да чакаме докато пораснем,
за да бъдем забележителни.
Искахме да направим нещо сега.
МУ: Седейки на дивана същата вечер,
размишлявахме за всички проблеми заплашващи Бали.
Това, което изпъкваше най-вече,
бе пластмасовите отпадъци.
Но това е огромен проблем.
Затова спряхме вниманието си на това, което бе реална цел за нас децата:
найлонови торбички.
И идеята се роди.
ИУ: Започнахме проучване,
и да кажем, още повече разбирахме,
че няма нищо хубаво в торбичките.
И знаете ли какво?
Дори не се нуждаем от тях.
МУ: Бяхме наистина вдъхновени от усилията да кажем не на торбичките
на много други места,
от Хаваи до Руанда
до някои градове, като Оукланд и Дъблин.
ИУ: Така идеята премина в старта на „Чао, Чао Найлонови Торбички“.
МУ: През годините в които водихме кампанията,
научихме много.
Урок номер едно:
невъзможно е сам да се справиш с всичко.
Нужен е голям отбор от единомислещи деца,
за това създадохме отбора Чао Чао Найлонови Торбички.
Отбора доброволци включваше деца от целия остров,
от международното и местното училище.
И заедно с тях,
започнахме многопластов подход,
основан на виртуални и реални петиции,
образователни и насърчителни презентации в училищата,
повишихме цялостните знания по пазари, фестивали и плажно почистване.
И не на последно място,
разпространявахме различни торбички,
като мрежести торбички,
от рециклирани вестници,
или торби от 100% органични материали,
всички направени в местни инициативи на острова.
ИУ: Поехме пилотно село,
дом на 800 семейства.
Кмета на селото бе наш пръв приятел,
той харесваше тениските ни и това помогна.
Насочихме се към информиране на клиентите,
защото точно там бе нужно да стане промяната.
Селото е вече на две трети от своя път
да стане село без найлонови торбички.
Първите опити да привлечем правителството на Бали на наша страна пропаднаха.
Така, си помислихме,
„Хмм... петиция с един милион подписа.
Не биха могли да ни пренебрегнат, нали?
МУ: Точно така!
ИУ: Но кой би предположил
един милион подписа е като хиляда пъти по хиляда?
(Смях)
Бяхме в безизходица,
докато не научихме урок номер две:
мисли извън рамката.
Някой спомена,
че летището в Бали обслужва 16 млн пристигащи и заминаващи на година.
МУ: Но как да влезем в летището?
И тук идва урок номер три:
упорство.
Отидохме до летището.
Преминахме портиера.
След това беше на шефа му шефа,
след това помощник ръководителя,
и след това ръководителя,
и след това...
се смъкнахме с две нива и си помислихме,
ами, ето го отново портиера.
И след няколко дни чукане по вратите,
бидейки само хлапета на мисия,
най-накрая стигнахме до търговския директор на летището в Бали.
Изнесохме реч „Бали на найлоновите торби“ и като много приятен човек,
той каза (имитирайки гласа на мъжа) „Не мога да повярвам какво ще кажа,
но ще ви дам разрешение
да събирате подписи след митницата и имиграционния контрол.
(Смях)
(Аплодисменти)
ИУ: След първия ни час и половина там,
събрахме близо 1000 подписа.
Колко добре беше това?
Урок номер четири:
нуждаете се от първенци от всички нива на обществото,
от студенти до търговски директори до известни хора.
И поради обаятелността на Зелено Училище,
имахме достъп до постоянен приток на знаменитости.
Бан Ки Мун ни каза,
че Генералния секретар на ООН
не подписва петиции.
(Смях)
Дори и ако децата помолят учтиво.
Но обеща да разпространи идеята,
и сега сме в тясно сътрудничество с ООН.
МУ: Джейн Гудал ни научи на силата на човешката мрежа.
Тя е започнала само с една „Roots & Shoots“ група,
сега има 4000 групи навсякъде по света.
Ние сме една от тях.
Тя е истинско вдъхновение.
Ако сте член Ротарианец,
радваме се да се срещнем.
Ние сме Interactors,
най-младият отдел на Ротари Интернешънъл.
ИУ: Но също така научихме доста за търпението,
МУ: Как да се справяме с безсилието.
ИУ: Ръководенето,
МУ: работа в екип,
ИУ: приятелството,
МУ: научихме повече за балийците и тяхната култура,
ИУ: научихме за важността на отдадеността.
МУ: Не винаги е лесно.
Понякога става малко по-трудно да правиш, което мислиш.
ИУ: Миналата година, сторихме точно това.
Отидохме до Индия да изнесем реч,
родителите ни заведоха до
бившия частен дом на Махатма Ганди.
Научихме за силата на гладната стачка,
с която постигнал целите.
Да, в края на обиколката,
когато пак видяхме родителите си,
заедно взехме решение и казахме:
„Обявяваме гладна стачка!“
(Смях)
МУ: Вероятно си представяте лицата им.
Бяха ни нужни доста усилия да убедим,
и не само родителите ни,
но и нашите приятели, както и учителите ни.
Изабел и аз бяхме сериозни вършейки това.
За това се срещнахме с диетолог,
и достигнахме до компромис -
да не ядем от изгрев до залез всеки ден,
докато губернатора на Бали се съгласи да се срещнем
и да обсъдим как да спрем найлоновите торбички в Бали.
ИУ: Нашия „mogak makan“ както е на индонезийски език,
започна.
Използвахме социалните медии в подкрепа,
и от втория ден
полицията започна да посещава дома ни и училище.
Какво правят тези момичета?
Знаехме, че не показваме губернатора в добра светлина,
правейки гладна стачка,
можехме да отидем и в затвора.
Но това проработи.
24 часа по-късно,
ни взеха от училище
и ни съпроводиха до офиса на губернатора.
МУ: И ето го и него -
(Аплодисменти)
чакайки ни да се срещнем и говорим,
готов да помогне и благодарен за желанието,
за загрижеността към красотата и природата на Бали.
Той подписа обещание
да помогне хората в Бали да кажат не на найлоновите торби.
И сега сме приятели,
и редовно
напоняме на него и екипа му обещанието, което е направил.
И дори,
наскоро той определи и се ангажира,
че Бали ще бъде свободен от найлонови торбички до 2018.
(Аплодисменти)
ИУ: Също така на международното летище в Бали, един от поддръжниците ни
планира да започне политика без найлонови торбички през 2016.
МУ: Спрете с безплатните найлонови торби,
носете торби за многократна употреба
е следващото ни послание целящо промяна на нагласата на хората.
ИУ: Краткосрочната ни кампания,
„Един остров / Един глас“,
е свързана с това.
Проверихме и отличихме магазините и ресторантите,
които се самоопределиха, като място без найлонови торбички,
сложихме стикер на входа,
обявихме имената им по социалните медии,
както и в някои основни списания в Бали.
И противоположно,
това подчерта тези, които нямат стикер.
(Смях)
МУ: Но защо всъщност ви разказваме всичко това?
Отчасти, защото сме горди
от резултата, който заедно с екипа си
успяхме да постигнем.
Но също така защото през това време,
научихме, че деца могат да постигат резултати.
Можем да направим това да се случи.
Изабел и аз бяхме само на 10 и 12 години
когато започнахме,
никога не сме имали бизнес план,
нито точна стратегия,
нито скрити намерения -
само идеята пред нас
и група приятели, работещи с нас.
Това което искахме бе да спрем найлоновите торби
да обгръщат и задушават нашия прекрасен дом.
Децата имат безгранична енергия
и мотивация за да бъдат промяната, от която има нужда света.
ИУ: Към всички деца на този прекрасен, но изпълнен с предизвикателства свят:
Действайте!
Направете разликата.
Не казваме, че ще бъде лесно.
Казваме ви, че си струва.
Ние децата сме може би само 25% от населението на света,
но ние сме 100% неговото бъдеще.
МУ: Все още имаме много за вършене,
но знайте, че няма да спрем,
докато първия въпрос зададен при пристигане на летището в Бали не е:
Двете: „ Добре дошли в Бали,
имате ли найлонови торби за деклариране?“
(Смях)
Om shanti shanti shanti om
Благодарим ви.
(Аплодисменти)