1985 blev tre forskare på en delfinexpedition
lite uttråkade.
För att liva upp situationen låtsades en av dem vara Poseidon
genom att placera en krans av sjögräs på huvudet och sedan kasta den i havet.
Ett ögonblick senare dök en delfin upp med sjögräset på sitt huvud.
Det kan förstås ha varit ett sammanträffande,
men det är också möjligt att delfinen imiterade forskaren.
För delfinerna är en av de smartaste djurarterna på jorden.
Exakt hur smarta är de?
Precis som valar och tumlare,
hör delfiner till den grupp av vattenlevande däggdjur
som kallas valdjur, omfattar 86 olika arter
och är besläktade med hovdjuren.
Ursprungligen landlevande,
klev de första valdjuren ner i vattnet för ungefär 55 miljoner år sedan
som stora rovdjur med vassa tänder.
Sedan gjorde en förändring i havstemperaturen
för 35 miljoner år sedan att tillgången till byten minskade.
En grupp av valdjur som överlevde denna störning,
tandvalarna, blev mindre och tänderna blev trubbigare,
men de fick också större och mer komplexa hjärnor
som möjliggjorde komplexa sociala relationer
likväl som ekolokalisering för att navigera och kommunicera.
Vi hoppar till nutiden,
och dagens delfiner har så stor hjärna att deras relativa hjärnstorlek,
hjärnstorleken jämfört med den genomsnittliga för kroppsstorleken,
bara överträffas av människan.
Delfiner har utvecklats för att överleva
genom sin förmåga att skapa komplexa sociala nätverk
som jagar, avvärjer rivaler och uppfostrar avkomma tillsammans.
Till exempel så använder en grupp Floridadelfiner
en avancerad form av samarbete för att jaga fisk.
En delfin, nätmakaren, rör upp dy
medan en annan signalerar
till de andra delfinerna att samtidigt rada upp sig och fånga flyende fisk.
Att nå ett sådant mål kräver planering och samarbete,
vilket i sin tur kräver någon form av avsiktlig kommunikation.
Delfiner för vidare kommunikationsmetoder och andra färdigheter
från generation till generation.
Olika delfinpopulationer visar variation i hälsningar,
jaktstrategier och andra beteenden.
Denna typ av kulturell överföring sträcker sig även till verktygsanvändning.
En grupp flasknosdelfiner utanför Australiens kust,
som kallas Delfinernas Tvättsvampsklubb,
har lärt sig att täcka nosen med tvättsvampar
när de gräver bland vassa koraller,
och kunskapen förs över från mor till dotter.
Delfiner har till och med uppvisat språkförståelse.
När de lärt sig ett språk baserat på visslingar och handgester,
förstod de inte bara vad signalerna betydde,
utan också att deras ordning hade betydelse:
skillnaden mellan att föra bollen till ringen
och att föra ringen till bollen.
De kunde alltså hantera två av huvudelementen i mänskligt språk:
symboler som står för objekt och händelser,
och meningsbyggnad som styr hur de struktureras.
Delfinen är också en av få arter som klarar spegeltestet.
Genom att känna igen sig själva i spegeln, uppvisar de självkännedom,
och forskning visar att de inte bara kan känna igen sina kroppar
utan också sina egna tankar, en egenskap som kallas metakognition.
I en studie kunde delfiner som jämförde två ljud,
ange samma, annorlunda eller osäkert svar.
Precis som människor,
svarade de osäkert oftare vid svårare tester,
vilket antyder att de är medvetna om vad de vet,
och hur säkra de känner sig på den kunskapen.
Men något av det mest fantastiska
med delfiner
är deras känsla för empati, altruism och tillgivenhet.
Sedvänjan att hjälpa skadade individer sträcker sig över artgränserna
vilket visats i många vittnesmål
om delfiner som hjälpt människor till ytan för att kunna andas.
Och precis som vi, så sörjer delfiner sina döda.
När man ser på alla bevis,
kan man undra varför människan fortfarande jagar delfiner för deras kött,
försätter dem i fara genom fiske och föroreningar,
eller fängslar dem för att de ska göra konster.
Den slutgiltiga frågan är kanske inte huruvida delfiner är intelligenta
och komplexa varelser,
utan om människan kan känna tillräcklig empati med dem
för att hålla dem trygga och fria.