Előfordult már, hogy kirabolták önöket?
Vagy hogy erőszakkal, akaratuk ellenére elvettek önöktől valamit,
ami fontos volt?
Úgy érezzük ilyenkor, hogy belénk rúgtak,
haragot érzünk, hogy megtámadtak,
és hogy segítség nélkül maradtunk.
Hasonlóképp érzünk a korrupcióval kapcsolatban.
A korrupció lopás.
Romboló,
bűnös,
mérgező
és kíméletlen.
Kenyából származom,
és Kenyában a korrupciónak különféle formái léteznek.
A Karura-erdő történetét szeretném elmesélni önöknek.
Ez Nairobi, a város, ahol élek.
Szeretem Nairobit. Gyönyörű.
De az ellentmondások városa.
Egyszerre gyönyörű
és embert próbáló.
Ennek a gyönyörű városnak,
amit én otthonomnak nevezek,
a szíve a Karura-erdő,
egy hatalmas, gyönyörű, zöld oázis, amit a világ bármely városa elirigyelhetne.
Kis híján elvesztettük a Karura-erdőt egy korrupciós ügy miatt.
Anyám, Wangari Maathai kapta a hírt,
hogy a Karura-erdő veszélyben van.
Egy építési terület nőtt ki pont a közepén.
Kormányközeli emberek rátették a kezüket az erdőre.
Feldarabolták, telkek százait adták vagy ajándékozták el
barátaiknak, haverjaiknak.
Anyám alapította 1977-ben
a Green Belt, vagyis Zöld Öv mozgalmat,
azzal a céllal, hogy fákat ültessenek egész Kenyában,
helyreállítsák a zöldet,
és megvédjék, ahogyan a Karura-erdőt is.
Összegyűltek barátaival és szövetségeseivel,
és együtt létrehozták
a világ egyik legsikeresebb faültető kampányát.
Nem csoda hát,
hogy amikor anyám meghallotta, hogy a Karura veszélyben van,
azonnal cselekedtek.
Megküzdöttek a rendőrökkel és a felbérelt csirkefogókkal,
hogy megállítsák az erdő eltulajdonítását.
Szerencsére egyre több támogatást kaptak
az egyháztól, politikusoktól, diákoktól és átlagemberektől is.
Azért álltak elő mindannyian, hogy nemet mondjanak a korrupcióra és a mohóságra.
Hamarosan olyan erős lett támogatottságuk,
hogy a hatóságok feladták.
A Karura-erdő megmenekült.
A 2000-es években csatlakoztam édesanyámhoz a mozgalomban,
és tanúja voltam, hogyan nőtt támogatottságuk,
hogyan terjeszkedtek Kenyán túl is,
és hogyan értettek egyet egyre többen
a 2004-es Nobel-békedíjjal, amit anyám megkapott,
és amely elismerte a környezet, a demokrácia és béke szoros kapcsolatát.
Megtanultam azt is, hogy amivel anyám szembesült néhány éve,
amikor próbálta megvédeni a Karura-erdőt,
nem elszigetelt eset volt.
A mohóság és a korrupció, amit megtapasztalunk,
él és virul manapság is
a mohó politikusok és közszolgák jóvoltából,
akik hajlamosak a közöset
sajátjuknak tekinteni.
Korrupció mindenütt van.
A korrupciónak pusztító hatása van minden gazdaságra, demokráciára
és környezetre.
Meglopja a közösséget szolgáló polgárokat,
az emberi életet értéktelennek mutatja.
Amikor fiatalok képesek
beállni gengszternek,
és bántalmazzák közösségüket
valami aprópénzért;
a munkába menő asszonyokat megerőszakolják,
és amikor feljelentést tesznek,
az elkövető megússza, megkenve az igazságszolgáltatást;
amikor fiatal lányoknak a testüket kell árulniuk,
hogy legyen pénzük egészségügyi betétre,
tudják, akkor az a társadalom sérült.
Manapság Kenya
a világ 10 legkorruptabb országa között van.
Még frusztrálóbb számomra, hogy az ország minden évben
a nemzeti költségvetés harmadát veszti el korrupció miatt.
Hatmilliárd dollárt.
Ez teljességgel elfogadhatatlan.
Ott, ahol a korrupcióellenes törekvések falakba ütköznek, semmibe veszik,
megakadályozzák őket,
mindenképp új stratégiákra van szükségünk, hogy fellépjünk e bűn ellen.
Elég volt a panaszkodásból.
Vagy eldöntjük, hogy együtt élünk ezzel,
vagy megváltoztatjuk.
Van néhány jó hír.
Senki nem születik korruptnak.
Ezt a viselkedést az a kultúra alakítja ki egy bizonyos ponton,
amely bátorítja az egyéni gyarapodást a közösség fejlődésének kárára.
Tehát ha ki akarjuk tépni a társadalomból,
neki kell kezdenünk, mielőtt gyökeret ereszt.
Korán be kell avatkoznunk.
Nem ismerem az önök hazáját,
de ahonnan én jöttem,
ott a fiatalok a jövő.
Kenyában jelenleg a népesség 80%-a 35 év alatti.
Ők maguk is beismerik, hogy értékrendjük ellentmondásos.
Kenyában a fiatalok 58%-a mondta,
hogy mindent megtesz, hogy pénzt keressen.
További 45%-a mondta,
hogy a korrupció legitim eszköz a vállalkozásban.
73% mondta,
hogy nem hajlandó kiállni azért, amiben hisz,
mert fél a megtorlástól.
Amire megtanított anyám
pár éve,
az a hit az egyén erejében,
hogy bármelyikünk képes változást előidézni,
és mi mind, együtt, mi vagyunk az erő,
és ha mi összefogunk, meg tudjuk változtatni a helyzetet,
bármilyen nagy is a gond.
Anyám értette ezt teljes mélységében,
ez állt munkája központjában.
Változást előidézni egy kultúrában, ahhoz türelem, kitartás és elkötelezettség kell.
Különösen lassú, mélyreható munka ez.
De ha meg akarjuk változtatni a kultúrát, akkor el kell indítanunk ezt a munkát.
Miután anyám elment, létrehoztunk egy alapítványt a nevében,
pontosan ezzel a céllal –
fiatalokkal, gyerekekkel foglalkozunk,
alakítjuk jellemüket, vezetői képességüket,
ösztönözzük a célt és az egységet.
A korrupció elleni harc nem abból áll, hogy kijelentjük, a korrupció rossz.
Három stratégiát alkalmazunk,
és szerintünk ezeket bármelyik iskolai közösség lemásolhatja.
Először, meg kell értenünk a miértet:
Mi az alapvető oka a korrupciónak?
Nevezzük néven, hogy lopás,
vagy vegyük el az élét más szavakkal?
Ha a gyerekek képesek átélni, hogy milyen az,
milyen érzés a korrupcióval foglalkozni,
akkor valószínű, hogy ha szembesülnek egy dilemmával a későbbiekben,
akkor felismerik, amire megtanították őket.
Másodszor, a jellemet közvetlenül is fejleszteni kell.
Ez magától értetődőnek tűnik.
Az a gyerek, akin észrevehető a szemléletfejlődés
és az önkontroll képessége,
az biztos önmagában.
Aki pedig biztos önmagában, valószínűleg ki fog állni azért, amiben hisz.
Harmadszor, korán ki kell alakítsuk gyermekeinkben a vezetői képességeket.
Lehetőséget kell adni nekik,
hogy felismerjék a korrupciót, ha találkoznak vele;
hogy tudják, milyen az, kiállni, ha számítanak ránk, ha kellünk.
Ami számomra a legfontosabb: megmutatni az összefüggést
az emberi szenvedés,
és a korrupció, a kapzsiság, az önzés között.
Hinnünk kell teljesítőképességünkben,
hogy mindannyian tehetünk valamit a magunk módján
azért a jövőért, amilyet szeretnénk.
A fiataloknak hinniük kell,
hogy van más lehetőség.
Korrupció, klímaváltozás,
az ökosziszéma összeomlása, a biológiai sokszínűség fogyatkozása –
mindezek a témák vezetőket igényelnek.
A szenegáli Baba Dioum szavaival:
"Ha mindent figyelembe veszünk,
azt fogjuk megőrizni csak,
amit szeretünk;
azt fogjuk szeretni csak,
amit megértünk;
és azt értjük csak meg,
amire megtanítottak."
Köszönöm.
(Taps)