Dnes budu mluvit o Duchu Svatém, o tom, co znamená být veden Duchem Svatým.
Pokud o něčem opravdu rád mluvím, pokud jsem z něčeho nadšený,
pak je to část o vedení Duchem Svatým. V knize Skutků za první
církve vidíte, že Duch Svatý byl aktivní součástí církve,
že právě Duch pracoval s prvními učedníky. Vedl je
a chce být součástí také našeho života, naší církve. Kdosi řekl, že kdyby Duch
Svatý dnešní církev opustil, 90 % všech aktivit by pokračovalo, jako by se nic
nestalo. Věřím, že na tom něco je. Uvidíte to v dnešní lekci,
kde se s vámi podělím o mnoho svědectví, jak můžeme být vedeni Duchem Svatým
a jak skrze něj pracuje Bůh. Také vám dám několik praktických rad,
nástrojů, které můžete použít, abyste ve svém životě byli vedeni Duchem Svatým
přesně tak, jak čteme v knize Skutků. Bůh vám žehnej.
Vítejte u 12. lekce Školy průkopníků. Dnes budu mluvit
o vedení Duchem Svatým. Budu mluvit o tom, jaké to je,
chodit v Duchu, naslouchat mu a nechávat se jím vést.
Velmi rád o těchto věcech vyučuji, neboť před pár lety jsem si i s rodinou zkusil,
co pro nás má Bůh připravené, když dojde na vedení Duchem. V tu chvíli
jsme se jen dívali jeden na druhého a říkali, že přesně takový život chceme.
Na vedení Duchem totiž závisí všechno. Je to o tolik víc než jen chodit v neděli
na bohoslužbu. Věřím, že mnoho lidí je obeznámeno s myšlenkou, že Bible říká,
že můžeme chodit v těle nebo v Duchu. Chodit v těle znamená žít v hříchu,
což je pravda. Jenže lidé si také myslí, že chodit v Duchu je opak
života v hříchu, že je to jen nehřešení: jsem milý, nehřeším,
v neděli chodím do kostela. Život trávím tím, že se snažím plno věcí nedělat
a v neděli chodím na bohoslužbu.
Vedení Duchem je ale o hodně víc než jen potichu stát, nehřešit a v neděli
dojít na bohoslužbu. Být vést Duchem znamená žít nadpřirozený život,
chodit v Duchu, putovat z jednoho místa na druhé, ne jen tiše stát.
A nehřešit znamená žít úžasný život, kde jsme každý den vedeni Duchem Svatým.
Sami to zakusíte, protože v tomto vyučování vám předložím mnoho
úžasných svědectví a na konci vám dám praktický návod,
který vám pomůže přijít k Duchu, kráčet v něm a plně žít život. Než ale začnu,
budu se modlit a také vyberu několik otázek z minulé lekce.
Pak budeme pokračovat ve vyučování o vedení Duchem Svatým.
Bože, děkuji ti za toto vyučování. Modlím se, abys mi pomohl sdílet toto slovo.
Prosím, aby bylo zjevením pro každého, kdo sleduje toto video, aby lidem otevřelo
oči a pomohlo jim vstoupit do života, o jakém čteme v knize Skutků.
Aby každý den žili život vedený tvým Svatým Duchem, Bože.
Bože, děkuji ti, že je to pro každého z nás. Pomoz mi prosím předat toto slovo,
přijď se svým Duchem a otevři nám oči, Bože. Ve jménu Ježíše. Amen.
Již jsem mluvil o pokání, křtu ve vodě a křtu Duchem Svatým.
Toto všechno jsou součásti spasení. Petr povstal a řekl:
"Obraťte se a každý z vás ať přijme křest ve jménu Ježíše Krista na odpuštění svých hříchů,
a dostanete dar Ducha svatého. Neboť to zaslíbení platí vám a vašim dětem
i všem daleko široko, které si povolá Pán, náš Bůh." Jaké zaslíbení? Zaslíbení nového zákona.
Slib, který dal prorok Jóel, zaslíbení dané prorokem Ezechielem,
slib Jeremjášův, slib starých proroků, že jednoho dne
Bůh se svým lidem uzavře novou smlouvu, kdy nám dá nové srdce
a dá nám také nového ducha, abychom mohli kráčet v jeho nařízeních,
abychom mohli kráčet s ním. Ten slib má souvislost s každou z těchto tří věcí.
Duch Svatý je jako završení, naplnění: nový Duch. Není to tak,
že jste spaseni, činíte pokání, jste pokřtěni ve vodě - a ano, jste spaseni.
A pokud chcete Ducha Svatého, jako něco extra, můžete také souhlasit.
Ne - Duch je také součástí spasení. O tom jsem učil v minulých lekcích.
Na učení o křtu v Duchu jsem dostal mnoho odpovědí a velmi dobrou zpětnou vazbu.
V jednom e-mailu stálo: "Ahoj Torbene, na toto téma jsem čekal při sledování
Školy průkopníků celou dobu, od chvíle, kdy se mi Bůh zjevil v letniční církvi.
Chci být pokřtěn Duchem Svatým, ale zdá se, že v dnešní době není křest Duchem
tak častý. Proč? Při sledování Biblické školy mi Bůh otevřel oči
a mě stále trápí jedna otázka. Proč bylo ve Skutcích tak jednoduché, být pokřtěn
v Duchu, ale dneska je to ve srovnání s tím tak složité?
Znám bratry, kteří Bohu sloužili více než deset let a po všechny ty roky prosili
o křest v Duchu, ale dodnes ho nedostali.
Jsou členy církve, byli pokřtěni ve vodě. I já sama tuto Boží moc ve svém životě
postrádám. Bůh ti žehnej." Proč to tak je? Proč to bylo ve Skutcích jednoduché
a dnes je to složité? Odpovědí jsou - a snažil jsem se to vysvětlovat v celé
Škole průkopníků - naše náboženské brýle. Máme k dispozici mnoho vyučování,
která nejsou založena na Božím Slově, ale na naší tradici. Máme mnoho mylných
doktrín, mnoho strachu. Svou doktrínu zároveň budujeme na svých zkušenostech,
ne na tom, co říká Slovo - to jsem zmiňoval, už když jsem mluvil
o uzdravování a ostatních věcech, kterými jsme se ve Škole zabývali.
Musíme se vrátit k jednoduchému životu, o kterém čteme ve Skutcích. Máme mnoho
teologie, mnoho znalostí, ale chybí nám život. Proč? Protože právě znalosti nám to
komplikují. Příkladem může být citovaný e-mail. Ti lidé se k Bohu modlili více
než deset let, a přesto Ducha nepřijali. Posledně jsem mluvil o tom, jak se
má manželka v 10 či 11 letech modlila jednoduchou modlitbu: "Bože, prosím,
abys mi dal Ducha Svatého," a ihned byla pokřtěna Duchem Svatým
a začala mluvit jazyky. Jednou se pomodli- la v dětské víře. Musíme být také jako
děti. Nejde tu o to, že se deset let modlili, modlili a modlili,
ale o dětskou víru. Nemusíme se modlit 10 let, abychom se k tomu protlačili. Ne.
Myslím, že to, co ti lidé potřebují místo nekonečného modlení,
je učednictví, aby se jim otevřely oči a oni ze svého života odstranili špatnou
doktrínu. Kdybych se s nimi setkal,neradil bych jim v modlitbách pokračovat dalších
10 let, ale řekl bych: "Pojďme si sednout a projít si, co říká Slovo. Činili jste
pokání?" Zdá se, že ano. "A byli jste pokřtěni ve vodě?" Byli. Pak bychom
mluvili o křtu v Duchu Svatém, sedl bych si s nimi a všechno jim to
vysvětlil. To jediné potřebujeme - učed- nictví. A opět - můžu přijít na
bohoslužbu a mít tam kázání, po kterém by za mnou přišlo deset lidí, za které se
budu modlit, a pět jich je ihned pokřtěno v Duchu.
Jen pět. Proč nebylo v Duchu pokřtěno také těch dalších pět?
Vždy jde o to, pomoci lidem udělat další krok,
pohnout se z místa, kde právě jsou. Možná někteří z nich nečinili pokání,
někteří nebyli pokřtěni ve vodě
a před přijetím Ducha se potřebují s něčím vyrovnat.
Někteří jen potřebují ze svého života odstranit strach. To chci -
abychom se zaměřili na učednictví, nejen měli proslovy z kazatelny a čekali,
že se všechno stane samo. Musíme lidi posouvat z místa, kde se nacházejí,
sednout si s nimi, projít s nimi Slovo, mluvit s nimi. Jiná žena mi napsala:
"Měla jsem potíže s přijetím Ducha Svatého, ale potřebovala jsem pomoc."
Píše, že s ní kdosi promluvil a ona spálila své staré knihy, z nichž mnohé
byly o hnutí new age. Modlili se za ni dva lidé a ona byla zachráněna. O 15 minut
později psala: "Nastoupila jsem do auta a jela domů. Začala jsem anglicky chválit
Boha, když tu skrz mě začaly proudit jazyky. Zastavila jsem a celou tu
zkušenost si užívala." Ta žena, která mi to napsala, tedy také nepřijala
Ducha přesně takto. Ale někdo ji začal učit jako učedníka, sedl si s ní,
mluvil s ní a ona pochopila. Neměla knihy, bylo tu cosi jiného, od čeho
se musela odvrátit. Když to udělala, byla v tu chvíli
osvobozena od démona. Ihned poté přišel Duch Svatý.
Prostě z ní proudil. Má žena nemusela být osvobozena od mnoha věcí,
byla to mladá dívka, ale modlila se jedno- duchou modlitbu. Tato žena musela
z čehosi činit pokání, ale když to udělala, jen chválila Boha v autě
a to přišlo tímto způsobem. Jestliže tedy Ducha dosud nemáte, potřebujete se,
samozřejmě, modlit ve víře k Bohu. Také ovšem potřebujeme učednictví.
Musíme se vrátit ke kroku číslo 1, 2 a 3. Další dopis:
"Za křest v Duchu se modlím od pátku, ale dosud jsem ho neprožil.
Bohužel v našem městě není nikdo, kdo by o něm vyučoval, takže doufám,
že mi pomůžeš." Někdy musíme pro křest v Duchu udělat
něco zvláštního. Tím mám na mysli Skutky, kapitolu 8, kde lidé ze Samaří také ještě
nepřijali Ducha Svatého. Když o tom uslyšeli apoštolové v Jeruzalémě,
vypravili se tam a vložili na ně ruce, aby ho mohli obdržet. I dnes často
potřebujeme skočit do auta a vyrazit za někým, s kým jste se nikdy předtím
nesetkali. Vydejte se do jiné církve, najděte lidi, kteří mají Ducha, kteří
o něm ví a budou se za vás modlit. Protože to zaslíbení platí pro vás,
platí pro vaše děti, pro každého, koho Bůh povolá.
Dobrá, teď budu mluvit o vedení Duchem Svatým. Tuto část mám nadevše rád.
Na toto téma můžu sdílet mnoho svědectví.
Další lekce Školy průkopníků vyjde
měsíc po Vánocích. Příští vyučování bude tedy za měsíc.
Diváci si budou muset měsíc počkat, protože příští neděli s rodinou vyrážíme
do Jižní Afriky. Stejně jako mnoho jiných věcí i tato má co do činění s vedením
Duchem Svatým. Jsem toho názoru, že vše, co děláme, má souvislost s vedením
Duchem Svatým. Koupíme-li si auto, pokaždé, když jím někam jedeme, vidíme,
že Bůh je v něm a vede nás svým Svatým Duchem. Jak jsme přišli na Jižní Afriku...
Všechno to začalo před několika měsíci, když jsme byli na misii v Polsku.
Seděl jsem v autě a řídil, celou cestu do Polska. Manželka seděla vedle mne.
Podívala se na mě a řekla: "Torbene, je tu něco,
o čem jsem mluvila s Bohem, ale tobě jsem to zatím neřekla." Zadíval jsem se na ni:
"O čem jsi mluvila s Bohem, žes mi to nemohla říct?" Byl jsem zvědavý. Co to
může být? "Mluvila jsem s ním o tom, že letos na Vánoce chci odjet pryč, nechci
být doma, zažít ten vánoční stres, dárky a všechny ty ostatní věci, které se s
Vánoci pojí. Chci odjet pryč, na rodinnou dovolenou, kde bychom zároveň sloužili
Bohu, dělat něco smysluplného, účelného." Má odpověď byla:
"Ano, to chci udělat, to beru." Bylo to vskutku velké překvapení, protože nikdy
předtím o odjezdu ve vánočním období nemluvila.
Byl jsem té myšlence otevřený, ale namítal jsem: "Ale, ale, ale...Kdo by nás
chtěl pozvat na Vánoce? Každá církev, všichni, které znám, na Vánoce zavírají,
všechno se točí jen okolo Vánoc, dárků a ostatního, nikdo nepořádá setkání,
takže kdo by nás asi chtěl pozvat, že. Ale lákalo mě to, a tak jsme to
předestřeli Bohu a modlili se. Za dvě hodiny jsme dorazili do Polska.
Zkontroloval jsem si e-maily a našel tam jeden z Jižní Afriky, kde jeden chlapík
psal: "Ahoj Torbene, chtěl bych tě i s rodinou pozvat do Jižní Afriky, do Cape
Town, na dva týdny v prosinci. Přijeď, odpočiň si, ber to jako dovolenou - máme
tu bazén, můžeme mít nějaká setkání a ty nás může učit. Chceš?" Já: "Wooo!
Ano, to bych chtěl!" Odsouhlasili jsme to a pak jsem o něm docela dlouho neslyšel.
Později mi ještě poslal peníze. Prostě: "Posílám ti peníze, všechno je OK."
A poslal jich hodně, protože koupit letenky z Dánska do Jižní Afriky,
do Kapského města, pro nás pět stálo opravdu hodně. A on to zaplatil všechno.
Příští neděli tedy letíme do Kapského města v Africe. Líbí se mi to,
protože když tam budeme, nebude to proto, že se má žena modlila, protože by nás
pozval ten muž nebo proto, že nám to zaplatil. Ne, budeme tam, protože nás
tam Bůh poslal. Má žena se modlila, protože ji k tomu vedl Duch Svatý.
A víme, že když se modlíme v souladu s Boží vůlí, už jsme dostali, oč jsme
prosili. A Bůh Lene řekl, že se za tu cestu má modlit. Pracoval v ní, ona se
modlila a Bůh současně pracoval s mužem v Jižní Africe. Mimochodem jsme ho nikdy
neviděli. Bůh mu řekl, ať nás pozve, a on nám na to dal i peníze.
A až tam budeme, budeme jako u mnoha ostatních věcí vědět, že jsme přesně tam,
kde jsme povoláni být, kde nás Bůh chce mít. Nejsme tam náhodou, proto,
že bychom si to vybrali svou svobodnou vůlí, ale proto,
že nás tam Bůh dovedl. Duch Svatý nás poslal. Příběhů, jako je tento,
mám mnoho, hodně svědectví o vedení Duchem Svatým,
o jeho práci. Chci zdůraznit, že o všem, co dnes děláme, o každé velké věci -
nemluvím tady o tom, jestli půjdu nebo nepůjdu do obchodu pro jídlo
nebo v kolik hodin máme vstávat, mluvím o závažnějších věcech -
se ptám: Bože, co dělat s tímhle? Jak máme použít své peníze? Co se Školou
průkopníků? A co vyučování? Jak máme naložit s tím pozváním? Co knihy?
A co...? Co chceš, abychom...? Můžu říci, že Bůh vede svým Duchem.
Z vedení Duchem Svatým jsem nadšený. Podělím se s vámi o mnoho svědectví.
Teď ale budeme pokračovat a uděláme to, co děláme vždy, když dojde
teologii a vyučování. Podíváme se na Ježíše.
Začnu tedy pohledem na Ježíše, na to, co říká o Duchu Svatém.
Duch Svatý byl samozřejmě součástí Ježíšo- va života už od začátku. Duchem Savatým
byl počat, takže Duch byl už na začátku. Zároveň ale Ježíš potřeboval být
Duchem Svatým pokřtěn. Když ho křtil Jan, sestoupil na něj Duch Svatý,
jak čteme v Lukáši, 3. kapitole. Ve 4. kapitole, po křtu Duchem,
pak čteme: "Plný Ducha svatého vrátil se Ježíš od Jordánu;
Duch ho vodil po poušti čtyřicet dní a ďábel ho pokoušel."
Čteme tady, že Ježíš, poté, co byl pokřtěn Duchem Svatým, ho byl plný,
a když byl plný Ducha Svatého, byl jím i veden.
Byl veden na poušť, kde byl pokoušen. Když jste pokřtěni Duchem Svatým,
zažijete, pocítíte, že vás Duch Svatý naplňuje.
Křest Duchem Svatým je tedy něco, co se vám v životě stane jen jednou,
právě když Ducha Svatého přijmete. Bible ale také říká,
že se nemáme opíjet alkoholem a jinými věcmi, ale nechat se naplnit
Duchem Svatým (Ef. 5,18). Když tedy přijmeme Ducha Svatého, musíme
také něco udělat pro to, abychom tak žili. A to souvisí s životem blízko Bohu,
protože když s Bohem trávíme čas a když se dlouho modlíme v jazycích, když Bohu
sloužíme, když s ním žijeme, zažijeme, jak nás Duch naplňuje. A chci také zmínit,
že Ježíš byl naplněn Duchem Svatým, že ho Duch vedl.
První místo, na které ho Duch vedl, byla poušť, kde ho pokoušel Satan.
Když se odtamtud vrátil, čteme:
"Ježíš se vrátil v moci Ducha do Galileje a pověst o něm
se rozšířila po celém okolí." Poté,co byl Ježíš 40 dní pokoušen Satanem
a vrátil se z pouště, přišel v moci Ducha Svatého. Věřím, že na těchto třech
slovech, která tu máme, něco je. Je to také má osobní zkušenost.
Jsme pokřtěni Duchem Svatým, můžeme zažít, jak nás Duch naplní,
a je to také něco, co můžeme žít v životě blízko Bohu. Jsme plní Ducha,
a když jsme ho plní, můžeme být Duchem také vedeni.
A díky tomu, že jsme vedeni Duchem Svatým, můžeme kráčet v moci Ducha Svatého.
Pokud tedy chcete chodit v moci Ducha Svatého,
potřebujete být pokřtěni v Duchu. Nebo jste-li již Duchem pokřtěni,
přibližte se Bohu, buďte s ním co nejvíce času a nechejte se Duchem naplnit,
až z vašeho nejhlubšího nitra vyjde jako živá voda. Budete-li s Bohem,
s Duchem Svatým trávit čas a budete-li se učit nechávat se vést Duchem,
uvidíte ve svém životě moc Ducha Svatého. Když jste totiž vedeni Duchem, víte,
právě teď a tady, že přišla ta pravá chvíle. Neocitli jste se tu náhodou,
ne, poslal vás Duch Svatý. A když víte, že kráčíte v tom, co pro vás
připravil Bůh, pak máte víru, která je silnější než cokoli jiného,
protože právě teď jednáte podle Božího Slova. Samozřejmě že podle Božího Slova
jednáte pokaždé, když jdete mezi lidi, když tam děláme to, co nám Ježíš
pro takovou situaci přikázal. Také slyšíme, jak nás Duch Svatý vede, když
jednáme podle Božího Slova, on je s námi, víme to, neboť Slovo Boží je pravda.
Zároveň ale zažíváme mnoho strachu. Když ale zvláštním způsobem pocítíte,
že je s vámi Duch Svatý a vede vás,
strach už tam není. Víte totiž, že vás Bůh vyslal
a právě teď je s vámi. Na toto téma tu mám několik svědectví.
Ježíš byl pokřtěn Duchem Svatým, ale stále věnoval čas tomu, aby byl s Bohem.
To vidíte na Ježíšově životě. Jednou, když si potřeboval zvolit 12 učedníků,
čteme, že těsně předtím šel na horu a modlil se. V modlitbách k Bohu
pokračoval celou noc. Bylo to těsně před tím, než si vybral svých 12 učedníků.
Několikrát také najdeme, že Ježíš vyrazil brzy ráno. Spát šel po západu
slunce, vstal brzy, před východem slunce, a vydal se ven modlit.
Myslím, že té noci toho mnoho nenaspal, a přesto pak celou další noc pokračoval
v modlitbách, takže to nespal vůbec. Ježíš, Syn Boží, potřeboval strávit
čas společně s Bohem. Potřeboval se modlit a postit se, stejně jako my,
pokud chceme nejen prožít křest Duchem Svatým, ale chceme-li jím
být i vedeni a chceme-li kráčet v moci Ducha Svatého.
Potřebujeme také věnovat čas modlitbě a půstu, stejně jako to dělal Ježíš i jiní
lidé v Bibli a historii církve. To tajemství... příští týden se chystám
mluvit o půstu. Pro mě osobně je půst... Když se někdo zeptá: "Torbene, co je tím
tajemstvím?" To, co jste zažili, není žádné tajemství, je to jen a jen Ježíš.
Zároveň je pro mě ale půst něco zvláštního. Pokaždé, když jsem se
40 či 20 dní postil, se ve mě něco událo, byl to začátek něčeho
nového. Ježíš se delší dobu postil a pak se vrátil v moci Ducha Svatého.
Věřím, že jednou z prvních věcí, do které vás Duch Svatý po jeho přijetí
vede, je blízkost Bohu. Abyste kráčeli s Bohem,
Duch Svatý začíná z vašeho života odsekávat všechno ostatní,
takže nezůstane nic než Bůh. Tak on pracuje.
Podívali jsme se tedy na Ježíše. Teď budeme pokračovat prvními učedníky.
Nezáleží na tom, zda jsou to první učední- ci nebo dnešní učedníci jako já nebo vy.
Ježíš je totiž po všechny dny stejný. Nyní projdu knihu Skutků
a vyberu několik věcí, které tam najdeme, které se týkají Ducha Svatého.
Slyšel jsem, jak kdosi prohlásil o současné církvi, že kdyby z ní
Duch Svatý odešel, 90 % všech aktivit by pokračovalo, jako by se nic nestalo.
90 % všech aktivit v církvi - programy, bohoslužby,
chvály, kázání, všechno by pokračovalo jako by nic. Abych byl upřímný,
myslím si, že to tak opravdu je, neboť mnohé z toho, co děláme, souvisí s našimi
programy. Děláme to, protože máme program, máme dost peněz na jeho provoz.
Nejsme opravdu závislí na Duchu Svatém. Podíváte-li se ale do Skutků a hledáte,
jakým způsobem tam byl přítomný Duch Svatý, vidíte, že Duch pracoval ve všem.
Právě Duch Svatý pracoval v církvi. Za časů katolické církve se ale mnohé
změnilo, a jednou ze změn bylo, že odešel Duch Svatý.
Zároveň vznikl veliký systém. A na tom dnes stavíme.
Nyní ale pochopíte, že ve Skutcích byl Duch Svatý součástí církve.
Skutky 5,32: "My jsme svědkové toho všeho a s námi Duch svatý,
kterého Bůh dal těm, kdo ho poslouchají." Bůh dal Ducha Svatého těm,
kdo ho poslouchají, ale také jsme, spolu s Duchem Svatým, jeho svědky.
Svědky tedy nebyli jen oni, ale byl tam také Duch Svatý.
Oni věděli, že jsou svědky, ale věděli také, že Duch Svatý je
toho součástí. Čteme také: "Duch řekl Filipovi", na jiném místě pak
"Duch řekl Petrovi", jinde zase "Když konali bohoslužbu Pánu a postili se."
To tedy také dělali. Duch Svatý řekl: "Oddělte mi Barnabáše a Saula k dílu,
k němuž jsem je povolal.“ Společně se tedy modlili, postili se
a Duch Svatý řekl, aby vybrali lidi, kteří budou konat dílo, k němuž
je povolal. Kdo je povolal? Duch Svatý. Další příklad:
"Toto jest rozhodnutí Ducha svatého i naše." Kdy jste naposledy na bohoslužbě
slyšeli někoho říci: "To se zdá dobré nám i Duchu Svatému," nebo "My i Duch Svatý
jsme toho svědky," nebo že by Duch Svatý řekl, že máme někoho povolat k práci,
ke které ho povolal? Chápete? Nešlo jen o to, co se zdálo dobré těm lidem,
ale o to, co se zdálo dobré společně jim a Duchu Svatému. Duch Svatý je osoba.
Je osoba Boží trojice, je tam, a není jen silou, není jen "TO" (a omlouvám
se, pokud jsem výraz "to" někdy použil). Kdosi mě upozornil, že jsem při výkladu
o Duchu řekl "to", ale to je kvůli mému překladu do angličtiny. Není "to",
je osoba. V první církvi řekli, že je to rozhodnutí jejich i Ducha Svatého,
a řekli také, že "jim Duch svatý zabránil zvěstovat Slovo ..."
a že byli "vedeni Duchem Svatým". Pavel říká: "Nyní jdu do Jeruzaléma,
protože mě Duch nutí." Na jednom místě tedy čteme, že byli vedeni
Duchem Svatým, na jiném, že jim Duch Svatý zabránil kázat,
jindy se zase společně rozhodli nebo byli společně svědky tomu a tomu.
Projdete-li si Skutky, je to jen výběr z pasáží o Duchu. Vidíte, že Duch Svatý
byl převelikou součástí církve a dění v ní. Nebyl to jen program,
církev vedl sám Ježíš Kristus, který tady na zemi pracoval skrz svého Svatého Ducha.
Ježíš je v nebi, sedí po Boží pravici, Duch Svatý je tady na zemi.
Není jen mocí, mocí pro uzdravování nemocných na ulici. Ne, to právě on řídil
věci, organizoval, přikazoval, kam jít, koho jmenovat, vybrat,
kam nechodit. Tady zastav, jdi tam, tyhle vyber, udělej toto a toto.
Nebylo to vedení, které se sesedne a říká: "Co uděláme? Myslím, že bychom to měli
udělat takhle, připadá mi to jako dobrý nápad." A co Bůh? Já říkám, že dnes
můžeme s Duchem Svatým zažívat to samé. On nás vede. Chci říct ještě jednu věc.
V 6. kapitole se chystali zvolit muže, kteří měli pomáhat při stolech.
Apoštolové se v tu chvíli mohli sejít nad Slovem a modlit se.
Čteme, že řekli: "Vyberte si proto mezi sebou sedm mužů, o nichž se ví,
že jsou plni Ducha a moudrosti, a pověříme je touto službou... zvolili Štěpána,
který byl plný víry a Ducha svatého..." Poté se modlili a vložili na ně ruce.
Potřebovali tam tehdy najít sedm mužů, kteří by byli plní Ducha Svatého.
Bůh totiž i dnes chce používat lidi plné Ducha Svatého.
To, co máme vykonávat, nemůžeme a nedokážeme dělat z vlastních sil.
To, co máme dělat, dokážeme jen naplnění Duchem Svatým. Napsal jsem mnoho knih.
Knihy nepíšu proto, že bych měl skvělý styl. Když jsem vyšel ze školy,
neuměl jsem číst ani psát a nedokázal jsem si představit, že bych kdy měl napsat
knihu. Než jsem se stal křesťanem, přečetl jsem jen jednu knížečku. Bůh ale určil,
že mám právě psát. Proč? Protože jsem s ním trávil čas, byl jsem plný Ducha.
A vím, uvědomuji si, že to, co dnes dělám, dělám jen proto, že mě vede.
Vlastní silou to nedokážu. Nikdo z nás nemůže sloužit Bohu z vlastní síly.
Oni tedy měli vybrat muže plné Ducha Svatého, a nebylo to jen proto,
že zrovna byli Duchem Svatým pokřtěni, byli to lidé,
kteří v takové plnosti žili. A znovu byli Duchem naplňováni.
Ve Skutcích čteme, že se modlili, Duch Svatý přišel
a znovu je naplnil. Věnovali svůj čas Bohu a byli naplněni Duchem.
Vybrali muže, kteří byli naplněni Duchem Svatým.
Po volbě na ně vložili ruce.
Nevložili je na ně proto, aby přijali Ducha Svatého, toho již měli.
Vložili na ně ruce, aby poznali, co jim už Bůh dal. Věřím ve vkládání rukou,
co se křtu v Duchu Svatém týče. Když na vás někdo vloží ruce,
jistě, jste pokřtěni v Duchu a přijmete Ducha Svatého.
Nemyslím si ale, že byste museli běhat z bohoslužby na bohoslužbu,
z konference na konferenci, abyste i po přijetí Ducha Svatého na sebe nechali
vkládat ruce každého Božího člověka, aby se za vás modlil. Ne.
Tomu nevěřím, nečtu to totiž v Bibli. Věřím, že když jste Ducha Svatého
přijali, musíte v něm chodit. Musíte být Duchem vyvedeni na poušť,
být jím vedeni, abyste mohli trávit čas s Bohem, a pak chodit Duchem.
Když jste plní Ducha Svatého, Bůh si vás vyvolí a použije,
protože používá lidi, které naplnil Duchem Svatým.
Naplnění Duchem Svatým nepřijde tím, že budete chodit z jedné bohoslužby na
druhou. Přijde zaplacením ceny, tím, že věnujete čas hledání Boha.
Teď několik svědectví o vedení Duchem Svatým. Nepřišlo to zčistajasna,
za dvě vteřiny. "Hej, to chci!" Nepřišlo to proto, že bych byl na konferenci,
někdo se za mě modlil a já dostal zvláštní pomazání. Ne. Dostal jsem Ducha jako vy
a každý jiný člověk, který má Ducha Svatého. Přijde to, když si vyhradíme čas
na Boha, na naslouchání, na vedení Duchem Svatým v maličkých věcech, takže nám
Bůh může svěřit víc a víc.
Byli tedy vedeni Duchem Svatým, a ten pracoval. Nyní k mému životu.
Před pár lety jsem byl tábořit a modlil jsem se. Modlitba je více než jen: "Bože!"
Modlitba je život, společenství, vztah s Bohem. Pro mnoho lidí je modlitba
taková, jak ji nyní popíšu: jsem ženatý. A představte si, že svou manželku zavřu
do malé místnosti. Každý den do té místnosti na dvacet minut zajdu,
zavřu dveře, s ženou se posadíme. Pak dvacet minut mluvím. Když je konec,
tak "díky"! Odejdu a zavřu za sebou dveře.
Další den za ní jdu zas, zavřu dveře, dvacet minut mluvím... A opět odejdu.
Jednoho dne manželka zaklepe na dveře. Otevřu a ona povídá: "Chci ti něco říct."
"Ne, teď ne, až zítra," a přibouchnu. Den nato si sednu, dvacet minut mluvím,
poděkuju a odejdu. Ona říká: "Chci ti něco říct!" "Ne, teď ne..."
Co by to bylo za manželství? Vždyť to by ani manželství nebylo.
Nemůžu zavřít svou ženu do pokojíku a mít ji jen na dvacet minut denně, když
se mi to hodí. Ne, má žena se mnou také potřebuje mluvit, nemluvím jen já,
také má na srdci věci, které mi chce sdělit. A když mi chce něco říct, musím
být připraven jí naslouchat. Zároveň jsou tu samozřejmě i situace, kdy já chci říct
něco jí, a v tom případě má naslouchat ona. Přeneseme-li to na Boha:
mnoho lidí strčí Boha do místnůstky a vytáhne ho jen na 5, 10 minut denně,
kdy mluví, mluví a mluví, a nedají Bohu prostor na odpověď. Modlitba není
jednosměrná, je obousměrná. Mluvíme nejen my, ale i Bůh. Modlitba neznamená vejít
do pokoje a zavřít za sebou, to je toho jen součástí, modlitba je každodenní
život. Chci vám ukázat, jak se modlím já. Před lety jsem byl tábořit a modlil jsem
se přibližně takto: "Ahoj Bože. Včera to bylo opravdu dobré, že?
Co si myslíš o tom setkání? Jo, a dneska jsem dostal jeden e-mail.
Nevím přesně, jak... jak na něj odpovědět. Nejsem si jistý, protože... Co si o tom
myslíš ty? Co bych měl podle tebe udělat? A ještě něco... co s tímhle?
Úplně tomu nerozumím... Prosím, Bože, pomáhej mi vysvětlovat věci."
Tak se modlím. Mluvím s Bohem, beru ho do svého života, mluvím o e-mailech,
o cestě, na kterou se chystám, probírám věci, se kterými zápasím,
mluvím o Božím Slově, o tom, čemu v něm nerozumím.
Bože... je tohle pravda? A co pak tohle? Takto se modlím a často zažívám, že Bůh
pracuje s mou modlitbou stejně jako u mé ženy Lene. Duch Svatý jí řekl,
aby se modlila. A Bůh nám otevřel dveře do Jižní Afriky.
Byl to Duch Svatý v mé manželce. Když jsem se před několika lety modlil, šel
jsem a modlil se. Velmi jasně jsem slyšel: "Torbene, modli se za otevřené dveře do
televize, abys mohl jít proti evoluci a Darwinovi." "Cože?" Přišlo to z ničeho,
prostě to přišlo, Duch Svatý to do mě vložil. Modlil jsem se tedy: "Bože, dej mi
přístup do televize. Bože, modlím se, abych tam mohl jít a vystoupit proti
evoluci a Darwinovi. Bože, ať Darwinova lež v naší zemi padne." Tak zněla má
modlitba. Dalšího dne jsem se opět procházel a modlil: "Bože, děkuji, že mi
dáš přístup do televize. Prosím, otevři ty dveře, abych mohl jít proti
evoluci a Darwinovi." A zatímco jsem se procházel a takto se modlil, uviděl
jsem na našem tábořišti muže. V tu chvíli jsem věděl: "Tohle... tohle je ten muž."
Byl to známý komik, který vystupoval v televizi, různých pořadech i reklamách.
A tenhle komik, stejně jako mnoho jiných komiků, nemluví zrovna svatě, však to
znáte. To, co vypouštěl z úst, nebylo svaté ani trochu.
Z křesťanů si dělal srandu, celou dobu klel. A právě jeho jsem viděl.
Srdce mi bušilo jako o závod a cítil jsem, že tohle je Boží. Šel jsem za ním.
Právě, když jsem stál asi metr od něj a chystal se na něj promluvit, otočil se
tváří ke mě a já viděl, že to není on. Hlavou mi proletělo: "To není on, jenom
někdo, kdo se mu podobá. A tehdy ke mě promluvil Bůh. Řekl: "Modli se za toho
muže. Jmenuje se Simon Jul." - "Cože?" - "Modli se za Simona Jula." -
"Toho z televize?" - "Ano, modli se za něj." - "Ale Bože, já nevím, kde bydlí,
jestli v Kodani nebo někde jinde... Bože, jenom jsem ho viděl v televizi, jako plno
jiných lidí." - "Modli se za něj." A tak jsem pokračoval v modlitbách. "Bože,
děkuji, že mi otevřeš dveře, abych mohl jít proti evoluci a Darwinovi. Modlím se i
za Simona Jula." Modlit se za něj mi při- padalo padlé na hlavu. Neznal jsem ho,
jen jsem ho viděl v televizi. A tak jsem šel: "Bože, pošli za ním někoho.
Promluv k němu, potřebuje totiž slyšet tvoje Slovo, potřebuje slyšet evangelium,
činit pokání. Bože, někoho k němu pošli a dej mi přístup do TV." Tak jsem se toho
dne modlil. Když jsem se vracel domů, dva metry před vchodem mi zazvonil telefon.
Vzal jsem to a kdosi řekl: "Ahoj Torbene, jsem z dánské televize. Natáčíme pořad
o evoluci a Darwinovi. Chtěl jsem se zep- tat, jestli by ses taky nechtěl zúčastnit?
Byl by to rozhovor, diskutoval by s tebou Simon Jul."Ten, za kterého jsem se modlil.
V Dánsku žije téměř šest milionů lidí. Toho dne mi Bůh dal na srdce, abych se
modlil za dvě věci: za otevřené dveře do televize, abych mohl vystoupit proti
evoluci a Darwinovi, a muže, komika Simona Jula. Modlil jsem se za ně a o dva týdny
později jsem seděl v Kodani po boku Simona Jula a jeho televizního štábu. Seděli jsme
v kavárně a povídali a já Simonovi řekl: "Jsem tu kvůli tobě.
Modlil jsem se za tebe ten den, kdy mi volala tvoje sekretářka. Bůh chce, abys
činil pokání. Hleděl na mě, vlastně na mě hleděli všichni, byli v šoku. V tu chvíli
jsem byl jediný, kdo v klidu jedl. Vyprá- věl jsem jim celý příběh. Všechny to
překvapilo. Pak jsme se vydali do kodaňských ulic, zastavovali kolemjdoucí,
mluvili o Bohu a evoluci. Během rozhovoru jsem spatřil, jak kolem jde mladík
s holemi. Duch Svatý říkal: "Ten, ten, ten, ten!" A když jsem ho viděl, věděl
jsem, že to říká Bůh, vedl mě totiž Duch Svatý. Řekl jsem proto:
"Simone, pojď se mnou!" Šli jsme za tím mladíkem s holemi, já se za něj modlil
a on byl zcela uzdraven. Chodil bez holí. Já tam takhle stál s holemi.
Simon není zas tak vysoký, a tak stál a ptal se: "Torbene, co to je?"
Podíval jsem se na něj: "Co jako myslíš?" "No tohle přece! Co to má znamenat?"
"Ty jsi snad nečetl Bibli? O tomhle čteme v Bibli." Pak jsme šli do jednoho
velkého dánského muzea, kde je plno věcí o Darwinovi, ale také o onom stále
chybějícím článku. V tom muzeu mě posadili na židli a namířili na mě
dva reflektory. Simon Jul seděl na židli přede mnou.
Seděli jsme vysoko, na krabicích. Potřebovali nás trochu výš,
protože za mnou byly nějaké chybějící články, které chtěli mít se mnou v záběru.
Simon seděl přede mnou. Byli jsme tam hodinu a půl, a celou tu dobu
mi pokládal otázky o Bohu. "Opravdu věříš, že byla Noemova archa? Skutečně
věříš, že Bůh stvořil nebe a zemi za 6x24 hodin? Opravdu tomu věříš? A co DNA?
A co tohle? Kdyby ti Bůh řekl, abys zabil svou manželku, udělal bys to?"
Ptal se na mnoho věcí o Bohu a evoluci, celou tu hodinu a půl.
Mám tu obrázek. Vidíte - tady sedím, tady jsou ty dva reflektory.
Sedím na židli na kufru, a tadyhle je Simon Jul s papíry.
Seděl tam hodinu a půl a pálil na mě otázky.
Za mnou vidíte jeden z těch chybějících článků.
Seděl jsem tam a zodpovídal se z toho, čemu věřím. Nejlepší popis by asi byl,
že jsem se cítil jako v nebi, protože tu hodinu a půl jsem věděl všechno.
Bylo to zvláštní, na každou otázku jsem měl odpověď, a že jich za tu dobu bylo.
Přemýšlel jsem: "Odkud se to jen bere?" Ale vlastně jsem to věděl... Duch Svatý.
Co říká Ježíš v Markovi, 13. kap.? "Až vás povedou před soud (nebo jinam),
nemějte předem starost, co budete mluvit;
ale co vám bude v té hodině dáno, to mluvte. Nejste to vy, kdo mluví,
ale Duch svatý" (Marek 13,11). To jsem toho dne zažil. Lidé se mě předtím
i potom ptali: "Torbene, proč do toho pořadu jdeš? Je to zábavní program,
oni jsou komici, budou si z tebe jen chtít udělat srandu." Odpověděl jsem:
"Nejdu tam, protože mě pozvali, proto, že mě tam Bůh poslal."
Nezáleželo na tom, co bude kdokoli okolo mne říkat, věděl jsem, že jít musím,
protože mě poslal Bůh. Bylo zajímavé se na ten program potom dívat.
Oni totiž málem zapomněli na Darwina, o tom se mluvilo jen maličko.
Nejvíce času v tom pořadu zabralo mé svě- dectví - jak mě Bůh vedl a jak byl
uzdraven ten mladík s berlemi. Viděly to stovky tisíc lidí.
Později jsem se setkával s lidmi, kteří mě znali z toho pořadu, přicházeli za mnou
a chtěli modlitby i jiné věci. To je tedy jeden příběh,jak nás může vést Duch Svatý.
Ježíš je stejný včera, dnes i navěky, a Duch Svatý je také stejný
včera, dnes i navěky. Může k nám mluvit a i dnes nás vést tak, jak o tom čteme
v knize Skutků. Vedení Duchem Svatým se nic nevyrovná.
A nemluvím tu o službě, ale o každodenním životě. Pamatuji si, jak před pár lety,
to bylo dceři deset let, jezdila do školy na kole, měla to kilometr a půl.
Ráno jsme se rozloučili, ahoj Stephanie, a ona odjela na kole.
Odjela jedním směrem, já se vydal na opačnou stranu a modlil jsem se.
Během chůze mi Duch Svatý řekl: "Stůj! Tvá dcera tě potřebuje."
Myslel jsem si: "Co?" - "Tvá dcera tě potřebuje." - "Ne, ne, právě jsem se
s ní rozloučil." - "Tvá dcera tě potřebu- je." - "O, má dcera mě potřebuje!"
Šel jsem tímto směrem, ale Duch Svatý řekl: "Stůj, dcera tě potřebuje." Otočil
jsem se a běžel na druhou stranu. Do školy to bylo kilometr a půl.
Dceru jsem ale spatřil už po kilometru. Stála na malém mostku,
stála vedle svého kola a plakala. Povídám: "Ahoj, Stephanie."
Podívala se na mě. První co řekla, bylo: "Tati! Co tady děláš?"
Takže jsem mohl říct: "Bůh mi řekl, že mě potřebuješ, tak jsem tady."
Bylo to opravdu silné, protože předtím viděla, jak odcházím opačným směrem,
a najednou jsem stál vedle ní a říkal, že mě poslal Bůh. "Duch Svatý mi řekl,
že mě potřebuješ, tak jsem tu." Měla problém s kolem a já jí mohl pomoci
zpátky. Jiné svědectví: Pamatuji si, jak jsem se jednou chystal
otevřít schránku na dopisy. Než jsem strčil klíč do zámku, Duch Svatý řekl:
"Je tam něco, co se ti nebude líbit, ale žádné strachy, mám všechno pod kontrolou."
A když jsem schránku otevřel, skutečně tam bylo něco, co se mi nelíbilo: účet.
Od státu v Dánsku jsme dostali nějaké peníze za dům, který jsme měli, a teď
jsme měli zaplatit velkou částku peněz, kterou jsme ale neměli.
Pomyslel jsem si: "Ach ne... hej, Bůh to má pod kontrolou." Duch Svatý mě varoval
předem. Tak jsem jim zavolal, jestli to můžou ještě jednou překontrolovat.
Odpověděli: "Ano, podíváme se na to a zavoláme vám." To bylo před šesti lety.
Od té doby se nikdo neozval a já ty peníze nemusel platit.
Duch Svatý nás tedy může vést v každoden- ním životě, ke kterému jsme všichni
povoláni. Ještě vám povím jeden příběh, svědectví, abyste viděli, jak to funguje.
Před několika lety jsem venku evangelizo- val a mlvuil jsem se 3 či 4 mladými lidmi.
Když jsem sdílel evangelium, přišel nějaký mladík a stoupl si vedle mě. Když přišel,
Duch Svatý mi řekl: "Budeš jeho otec." Na to já: "Cože?"
Naprosto mě to překvapilo. Podíval jsem se na něj. Pak odešel.
Dál jsme hovořili a on se potom vrátil. Když jsme skončili, řekl jsem:
"OK, je tu někdo nemocný? A ten mladík řekl, že ano. Vyhrnul si nohavici.
Na koleni měl plno obvazů. Řekl: "Včera jsem spadl ze svého skútru.
Pekelně to bolí, nemůžu ohnout nohu, nemůžu ani chodit." Odpověděl jsem:
"Sleduj." Modlil jsem se za něj, on si odvázal obvaz a byl překvapen!
Odlepil i náplasti, stál tam a tekly mu slzy. Řekl: "Už to nebolí!"
Já: "Pojď se mnou." Vzal jsem ho s sebou. Vůbec jsem ho neznal, ale první věc,
kterou jsem řekl, bylo: "Pověz mi o svých rodičích." Byl úplně vyvedený z míry:
"Táta je po smrti a maminka je velmi nemocná, brzy také zemře."
Já: "Nikdy předtím jsem tě neviděl, ale když jsi přišel, Bůh mi řekl,
že se stanu tvým otcem, že ti budu pomáhat." Byl velmi překvapený, asi tak
jako já před chvílí. Vzal jsem si jeho telefonní číslo, psali jsme si,
ale přece jen jsme se sotva potkali a byl to velmi silný zážitek, a tak měl trochu
strach se znovu vidět. O dva týdny později za mnou ale přišli dva studenti,
budoucí žurnalisté, a chtěli se mnou udělat rozhovor.
Seděli jsme v Burger Kingu a mluvili, dělali se mnou interview.
Pak jeden z nich řekl: "Mám s sebou i kameru, chtěli bychom s tebou jít
a vidět, co děláš na ulici. Mohli bychom to udělat?" - "Teď?" Abych byl upřímný,
vůbec se mi do toho nechtělo, toužil jsem jít domů a odpočívat, byl
jsem unavený. Ale když už to navrhl, odpověděl jsem: "OK... tak tedy pojďme.
Půjdeme do města." Skočili jsme do auta a jeli do města. Během jízdy jsem se modlil.
Měl jsme pocit, že ke mě mluví Duch Svatý, cítil jsem...
Podíval jsem se na své ruce. "Bože, právě se modlím. Ruce... ano. Ruce v obvazech.
Bůh někoho posílá... právě na ulici poslal někoho, kdo má obvázanou ruku,
kdo bude uzdraven. Děkuji ti, Bože, že to bude pro tyhle lidi svědectvím,
ve jménu Ježíš." Tak jsem se modlil. Přišli jsme na ulici, chodil jsem
sem a tam. Na tom místě jsme ale nenašli nikoho, kdo by s námi chtěl mluvit.
Pak jsem uviděl toho mladíka, o němž mi Bůh řekl, že mu budu otcem. Pozdravil jsem
ho: "Ahoj, jak se vede?" - "No... dobrý." Na ruce měl obvaz. Zeptal jsem se:
"Co se ti stalo?" -"Nevím, začalo to včera a bolí to jako ďas."
"Hele, je tu se mnou pár studentů žurnalistiky,
a ti tomu nevěří. Můžu se za tebe pomodlit?" - "Ano, to můžeš."
"Můžou si to natočit? A ty můžeš říct, co se stalo před dvěma týdny." - "Jo!"
Takže ho natáčeli, jak stojí uprostřed ulice a říká, jak jsme se před
dvěma týdny potkali a bylo mu uzdraveno koleno. Pak jsem se za něj modlil.
Tentokrát nebylo uzdraveno koleno, ale ruka, pak mu opět vstoupily slzy
do očí: "Je to pryč!" Opravdu jim to otevřelo oči.
A pro něj to bylo silné, takže byl ochoten se se mnou setkat. Mluvili jsme spolu
a domluvili se, že se ještě uvidíme. Den poté jsem potkal jednoho
křesťana. Vyprávěl jsem mu, co Bůh udělal, jak mě vedl k tomu mladíkovi.
Přistoupil ke mně: "Torbene, cítím, jak mi Duch Svatý říká, abych ti dal
dvě stě dolarů. Je to pro tebe a tvého syna."
Zavolal jsme tedy mladíkovi a řekl: "Chtěl bych tě pozvat na jídlo." -
- "Ok, pojďme." Setkali jsme se, zašli na jídlo a on povídá: "Tome, chci ti
něco říct, něco zvláštního. Pamatuješ na ten den, kdy jsme se potkali na ulici,
jak ses mi modlil za ruku? Já se po ulicích nikdy neprocházím, tohle bylo
poprvé, kdy jsem se po škole vydal do města. Vyrazil jsem domů, ale cítil jsem,
že mi někdo uvnitř říká, že mám jít do města. A tam jsem potkal tebe." Vidíte to?
V autě jsem se modlil. ať Bůh pošle někoho se zavázanou rukou. Bůh mě k této modlitbě
vedl, protože Bůh toho mladíka zná. Ten chlapec měl ruku v obvazu a Bůh k němu
promluvil: "Jdi na ulici." Tam jsme se potkali a on byl uzdraven.
Zůstali jsme v kontaktu. Za dva dny mi volá: "Tome, porouchal se mi skútr.
Mám novou práci a nemám se tam jak dostat, nemám skútr."
Já peníze měl, a tak jsem zaplatil. Oprava stála přesně tolik, kolik jsem měl,
a tak jsem zaplatil a on jel do práce. Všechno je to Boží práce.
A právě to mám rád na vedení Duchem Svatým. Setkávám se s mnoha lidmi,
kteří jsou v otázce Boha velmi skeptičtí. Co se týče uzdravování, jsou také
skeptici: "Ne, ne, ne.... to je jenom v hlavě." Nevěří tomu,
myslí si, že je to jen něco v mysli, v hlavě. Když začnu mluvit o vedení Duchem
Svatým, každý překvapením zmlkne, protože to není jen něco, co bych si já
v mysli představoval, protože Bůh může ke mě mluvit. Dřív, než se něco stane, musí
Bůh promluvit k několika lidem, a všechno se pak propojí a zapadne do sebe. To se
mi líbí. Vidím, jak skeptikům a nevěřícím padá údivem čelist, když začnu mluvit
o každodenním životě s Duchem Svatým. A ten život není jen pro mě,
JE PRO TEBE! Ježíš totiž řekl, že se musí- me znovu narodit skrze Ducha Svatého:
ne jen vodou, ale vodou a Duchem; mluví o pokání, křtu ve vodě
a Duchu Svatém. Když o tom hovoří v Janovi, 3. kapitole, říká:
"Nediv se, že jsem ti řekl: Musíte se narodit znovu." A pokračuje:
Vítr vane, kam chce, jeho zvuk slyšíš, ale nevíš, odkud přichází
a kam směřuje. Tak je to s každým, kdo se narodil z Ducha.“
Mluví o větru, což chci vysvětlit. "Tak je to s každým, kdo se narodil z Ducha.“
Ježíš řekl, že se musíme znovu narodit, znovu se narodit skrze Ducha.
A být znovu narozen skrze Ducha je jako vítr. Vítr, o kterém nevíme,
odkud přichází, ani kam směřuje, stejně jako každý, kdo je narozen
z Ducha. Nebo bych mohl říci: kdo je... kdo kráčí - je veden Duchem.
Římanům 8: nežijeme podle vlastní vůle, z vlastních sil, ale vede nás Duch Svatý.
Znamená to o moc více než nám jen pomoci vyvarovat se hříchu, je to život,
o jakém jsem právě mluvil.
Být veden Duchem Svatým, větrem... Vítr bude někdy vát tímto směrem...
nebo tímto... pak tímhle směrem... potom se otočí...
vítr přichází odtud a odjinud, rychle a prudce odsud a pomalu odtamtud.
Stejné je to s vedením Duchem Svatým. Bůh řekl: "Modli se za Simona Jula.
Jdi do Kodaně!" Bůh řekl: "Tvá dcera tě potřebuje, vrať se." Bůh řekl:
"Modli se za támhle toho kluka s rukou." A Bůh řekl mé ženě, aby se modlila za něco
v prosinci a zároveň promluvil k někomu v Jižní Africe - a teď tam jedeme.
Chápete? Je to jako vítr, nikdy nevíme, kam půjdeme. Víme jen, že nás vede
Duch Svatý. Jednou řekne "tudy", jiný den nás pošle jinou cestou,
pak jinou. Tato svědectví, která vám tu říkám, mohou vyznít:
"Tome, to jen tak mocné! Ty máš moc! Zažíváš úžasné věci."
Jenže tohle je normální! Je to pro KAŽDÉHO, kdo je narozen z Ducha.
Vraťte se ke knize Skutků. Čtěte o Pavlovi, Petrovi, Ananiášovi, o lidech,
o kterých jsem mluvil ve Škole průkopníků. Uvidíte, že vedení Duchem Svatým nebylo
jen pro pár vyvolených, ale pro každého. Stejně tak je tomu i dnes. Chci vám dát
nějaké rady. Chci zakončit nějakými praktickými radami, něčím,
co vám pomůže vkročit do tohoto života. Je tu totiž něco, co jsme ohledně Ducha
Svatého pochopili špatně. A chci vám také říct, že jsem byl znovu zrozen Duchem
Svatým před osmnácti lety. Ale mnoho počátečních let jsem nezažíval to,
co prožívám nyní. Ne že by Bůh nemluvil. Bůh ke mně mluvil ode dne,
kdy jsem byl spasen. Protože každý, kdo je narozen z Ducha,
je Boží dítě. Máme uši, ale musíme je taky používat, abychom slyšeli,
co Bůh říká. Už od prvního dne, kdy jsem byl znovu zrozen, ke mě Duch
Svatý mluvil a vedl mě. Ale já neposlou- chal. Nevěděl jsem, jak poslouchat,
a kvůli tomu jsem neudělal mnoho věcí. Když o tom zpětně přemýšlím,
je to velmi smutné - všechny ty věci, o které jsem přišel, protože jsem
neposlouchal. Žil jsem z vlastní síly. Dělal jsem to, o čem jsem si myslel, že
dělat mám, místo abych poslouchal Ducha Svatého. O mnoho toho stále přicházíme,
protože nevíme, jak Bůh pracuje, nežijeme takový život, o jakém čteme
ve Skutcích, nečiníme učedníky, netrénuje- me a nevyzbrojujeme jedni druhé.
Stále o mnoho přicházím. Ale před několika lety jsem okusil, jaké je vedení Duchem.
Podíval jsem se na svou ženu, ona na mě a řekli jsme si, že právě tohle chceme.
Obrátili jsme svůj život naruby, změnili jsme plno věcí, jen abychom měli čas
hledat Boha a naslouchat. V mé knize "Poslední reformace" si můžete přečíst
můj příběh - jak jsme se vzdali svého domu a žijeme jednoduše, protože jsme
potřebovali čas na hledání Boha. Jako všichni ostatní totiž pořád neslyším
hlasy. Ne, slyšet je velmi obtížné. Není to tak, že bych byl v naslouchání lepší
než ostatní, ale cvičil jsem se v tom, a to je rozdíl.
Chci říci něco o modlitbě. Bůh ke mně nikdy nemluvil nahlas. Když ke mě Bůh
mluví, mluví v mé mysli. Všechny příběhy, které jsem vám tu teď vyprávěl,
když Bůh promlouval - modli se za Simona Jula - modli se za otevřené dveře -
udělej tohle - to všechno bylo v mé mysli. Cože? Ano. A to často chápeme špatně.
Když totiž čteme Skutky, Starý Zákon a jiná místa v Bibli,
když Duch Svatý vedl, myslíme si... Jo, žít tehdy bylo taaak jednoduché.
Měli to jednoduché, protože oni nepochybo- vali, prostě věděli, že je to Bůh.
Já ale nevěřím, že si někdy budete na 100 % jistí, že ten, koho slyšíte, je Bůh.
Pak by to nebyla víra. Bůh chce, aby vše bylo vírou.
Pokaždé, když jsem vám tu vyprávěl, jak ke mě Bůh mluvil skrze Ducha Svatého;
a pokaždé to bylo vírou. Dostanu myšlenku a musím se rozhodnout, jestli věřím,
že to byl Bůh nebo ne, a musím se podle toho zachovat. Takové byly moje začátky.
Pamatuji si, jak jsem před pár lety začínal hledat Boha. Procházel jsem se
a učil se naslouchat Božímu hlasu. Procházel jsem se tedy a před sebou
uviděl les a za ním pole. Na konci toho pole pracovali nějací lidé.
Napadla mě myšlenka: "Jdi si s nimi promluvit."
"Ne, ne, ne..." -- "Jdi si s nimi promluvit." -- "Ne... to jsem já sám."
Bylo to jako cokoli jiného, co slyším. Nejdřív jsem řekl: "To jsem jen já sám,
ale... možná je to Bůh? Já... nebo Bůh? Co bych tam mohl dělat?" Mohl jsem zkusit
jen jednu věc: nemohl jsem říci... "Bože, jestli jsi to ty, prosím..." Ne,
takhle to nefunguje. Bůh už jednou promluvil a na mě bylo vyzkoumat, zda to
byl Bůh nebo ne. Rozhodl jsem se, že to musím zkusit. Šel jsem za nimi, značně
nervózní: "Promiňte, promiňte, může s vámi na 10 minut mluvit?" Seděli a svačili
tam lidé, kteří pracovali v lese. Jen jsem jim řekl své svědectví, poděkoval jim
a odešel, tak jsem se bál. Když jsem se vracel, říkal jsem si: "Fakt jsem to byl
jen já." Nestalo se nic nadpřirozeného, myslel jsem si, že jsem to byl jen já.
Ale týden poté za mnou přišla nějaká dívka: "Mohla bych vám poděkovat?
Děkuji!" -- "Poděkovat za co?" -- "Můj bratr odpadl od křesťanství. Jednoho dne
pracoval v lese, vy jste tam přišel, pro- mluvil s ním a on se vrátil k Bohu."
"Wow... úžasné!" Myslel jsem si, že jsem to já, ale když jsem slyšel tohle,
najednou jsem věděl, že to byl Bůh. Později jsem prožil něco podobného,
a zkušenost z minula mi pomohla se naladit a poznat, jestli je ta myšlenka od Boha
nebo ode mě. Je to jako by mi manželka zavolala z jiného čísla.
Zvednu telefon a ona řekne: "Ahoj." Já na to: "Ahoj, Lene, proč mi voláš
z tohohle čísla, které neznám? Čí je to číslo? Strávil jsem s ní totiž
mnoho času a znám její hlas. Kdyby mi ale volal někdo jiný a řekl:
"Ahoj, to jsem já," řeknu: "Kdo je to?" Protože jeho hlas nepoznám.
Stejné je to s Bohem. Jestliže se chceme zlepšovat v rozpoznávání jeho hlasu,
musíme být potichu, naslouchat a risknout to. Dostanete-li myšlenku, musíte to
zkusit. "Jsi to ty, Bože? Nebo jsem to já?" Bůh ke mně totiž nemluví takto,
nahlas! Bůh mluví v mé hlavě, malými myšlenkami. Ale rozeznám je takto:
"Hej, odkud se tohle vzalo?" Není to tak, že bych seděl, soustředil se, přemýšlel.
Nemusíme k tomu používat svou mysl. Ne. Musíme uctívat Boha,
zaměřit se na něj, a pak najednou přijde myšlenka. "Bože, to jsi ty."
A musíme to cvičit. To je učednictví, znovu a znovu. Všechno je to o
učednictví. Začnete tam, kde jste, trénujete a víc a víc se zlepšujete
v naslouchání Bohu i jiných věcech.
Zároveň to vždy vyžaduje víru, vždycky musíte věřit a učinit krok víry.
Když se v 5. kapitole Židům mluví o novém věřícím, starý, vyspělý křesťan říká:
"... kdo mají cvičením své smysly vypěstovány tak, že rozeznají dobré
od špatného." Své smysly tedy cvičíte jejich používáním, používáte je znovu
a znovu. Musíme pěstovat své smysly, abychom mohli rozeznat, co je od Boha
a co ne. Tak jednoduché to je. Stejně jako když Ježíš mluví o modlitbě
(Matouš 6). "Když ty se modlíš, vejdi do svého pokojíku, zavři za sebou dveře
a modli se k svému Otci, který zůstává skryt; a tvůj Otec, který vidí, co je skryto, ti odplatí."
Modli se k svému Otci, který je skryt... S Bohem to není tak, že ho posadíte proti
sobě na židli a ptáte se: "Bože, co s tímhle? OK... A co tohle? A tohle?"
K Bohu nemluvíme tak, jako k sobě mluví lidé, tak to není.
Je to skrz Ducha Svatého. Učíme se cvičením, používáním toho,
co nám Bůh dal, tak, jak jsem to dělal já. Dostal jsem malou myšlenku;
je to Bůh nebo ne? Pak jsem to vyzkoušel a zjistil, že to Bůh nebyl. Jindy však
ano, byl to Bůh. Tak jsem se učil a po čase už to pro mě bylo jednodušší.
Je jednodušší rozpoznat, co je a co není Bůh.
Bůh mluví k naší mysli. Zároveň chci ale říci, že k naší mysli může mluvit také
Satan. Proto musíme všechno zkoušet a ověřovat Slovem.
Jestliže Bůh řekne něco jako: "Jdi a modli se za něj, udělej něco dobrého," bez
problémů to můžete udělat. Zkuste to. Uslyšíte-li ale něco špatného, samozřejmě
to nedělejte. Obraťte se na Boží Slovo. To vám to spolu s Duchem Svatým uvnitř vás
musí vždy potvrdit. Je to dobrá věc nebo ne? Protože každá dobrá věc
pochází od Boha. A nemusíme...
Nemyslím si, že musíme říkat: "Mluv... Bože, promluv, promluv..." Pak vám
odbíhají myšlenky. Prostě jen buďte s Bohem, travte s ním čas, mluvte s ním,
soustřeďte se na něj, děkujte Ježíši. Věřím, že chcete-li opravdu být vedení
Duchem a vědět, co Bůh říká, tak dobrá věc je vyhodit televizi.
Mně to pomohlo. Sledujete-li televizi více než hodinu či dvě denně,
vyhoďte ji, jestli celý den posloucháte rádio, zbavte se ho.
Proč vyhodit rádio, když ho posloucháte celý den? Protože když pak rádio nebo
televizi nakonec vypnete, pořád se vám vrací a v hlavě hraje poslední věc, kterou
jste viděli či slyšeli. Slyšíte poslední písničku, to, o čem se bavili, slyšíte
hlasy. Vaše mysl je aktivní. A protože se vám hlavou honí plno věcí,
není jednoduché rozlišit, co je Bůh a co je ten zbytek.
Mnoha věcí se tedy potřebujeme zbavit a něco se naučit.
My na západě nejsme rádi potichu. Naučte se jen poslouchat, naučte se věnovat tomu
čas a být potichu s Bohem. Jen s ním mluvte. Nemusí se toho pořád plno dít.
Vyhraďte si na to čas, všechno je jen o čase. Ježíše vyvedl Duch Svatý na poušť,
kde strávil 40 dní a pak vyšel v moci Ducha Svatého.
Čtyřicet dní. No jo, jenže na to já nemám čas. Den nás všech má stejných
24 hodin. Jde o to, jak s nimi, se svým časem, naložíme. Před lety jsme měli dům,
měli jsme auto, já hodně pracoval a podnikal jsem plno věcí. Pak jsem si ale
zkusil, jaké to je, být veden Duchem Svatým, a rozhodl se, že přesně to,
takový život chci. A protože jsem chtěl takový život, změnil jsem okolo sebe
mnoho věcí, abych měl více času. Jednu dobu jsme žili ve velikém domě,
takže jsme museli vydělávat mnoho peněz. Později jsme - se třemi dětmi -
žili v malém suterénním bytě. Ale díky tomu, že jsme všechno od základů změnili,
máme více času být potichu a hledat Boha. Nic, co jsem zažil, nebylo zadarmo,
nepřišlo to hned. Nežijete jako všichni okolo vás, ale pak zažijete
plno silných věcí. Dostanete, co si zaplatíte.
Volíme si, co chceme. Mnohokrát jsem se čtyřicet dní postil, věnoval jsem
Bohu čas. Hodně chodím a modlím se. Stejně jako pro ostatní pro mě není snadné
slyšet Boha mluvit. Ale protože jsem si vyhradil čas na trénink rozlišování,
co je dobré a co špatné, je to pro mě nyní o mnoho snazší. Stále se ještě musím učit,
učím se každý den. Dnes jsem zde tedy učil o tom,
že jsme pokřtěni Duchem Svatým a musíme jím být naplněni. Potřebujeme žít
v plnosti, které dosáhneme tím, že trávíme čas s Bohem. Potřebujeme být vedeni
Duchem, musíme tomu věnovat čas, naslouchat. Musíme také něco dělat,
riskovat, učit se za pochodu, zkoušením. A když to děláme, kráčíme v moci
Ducha Svatého. Jak víte, Duch Svatý byl součástí první
církve a je také součástí církve dnešní, protože On zůstává stejný.
Je to pro každého, pro tebe, pro mě, pro každého.
Doufám, že jste si z dnešního vyučování něco odnesli. Chci vás povzbudit -
vyhraďte si čas pro Boha. Vezměte ty ostatní věci, které vás ruší, všechno,
co vám bzučí v hlavě. Zbavte se jich a vyhraďte si čas. Postěte se společně
s Bohem, jen čtěte Bibli a modlete se; Slovo a modlitba, vy a On.
Pak uvidíte, že k vám Bůh začíná zřetelně promlouvat.
Uděláte několik kroků víry a poznáte, že když Bůh mluví, zní to takhle.
Pak opět a opět... a opět a pak začínáme žít ve společenství, kdy nám Bůh něco
vloží na srdce, my se modlíme a ono se to stane. Bůh sem něco vloží, my se modlíme
a stane se to. Všechno je to o Boží vůli. Letíme do Jižní Afriky, protože Bůh dal
na srdce mé ženě, aby se za to modlila. Nemodlíme se za to proto, že po tom
touží naše tělo, že bych chtěl na dovole- nou nebo že bych chtěl nové auto,
chtěl tohle a tamto... Ne, tomu nevěřím. Věřím, že pokud se modlíme v souladu
s Boží vůlí, pak víme, že už jsme to dostali.
Musíme ale vědět, co je Boží vůle, a toho docílíme jen tehdy, když s Bohem žijeme.
Příště, až se vrátíme z Afriky, budu mluvit o postu, což je důležité poselství.
Budu mluvit o postu, dám vám k němu několik praktických rad.
Máte-li k této lekci nějaké otázky, pošlete je a já jimi příště začnu.
Po půstu se budeme zabývat 10. kapitolou Lukáše a jinými místy z Bible.
Nyní vám Lene zazpívá jednu ze svých písní.
Pokud už jste ji slyšeli, nechte k sobě promlouvat její text, to, co vám chce
říci, protože to je váš život... Vím, že je to radikální, ale jak moc
k vám Bůh mluvil v posledních letech? Vy jste ale nebyli schopní poslouchat,
a proto jste nemohli přijmout, co pro vás má. Ta svědectví, o která jste přišli,
zkušenosti, které jste neprožili. Bůh má pro každého z nás o tolik více.
První roky, kdy jsem byl křesťanem, jsem tenhle život neviděl. Pak jsem ho
ale ždibek ochutnal a pochopil, že právě to chci. A teď ho vidím víc a víc.
Není to proto, že by Bůh více mluvil, ale proto, že se zlepšuju v naslouchání.
Zlepšuji se v dělání toho, co mi dává, a věřím, že konáte-li ve víře, Bůh
neřekne: "Cos to udělal? To jsem nemluvil já!" Ne, řekne:
"Podívej se na toho kluka, tu dívku, ženu." A pak vám pomůže, abyste
Boží hlas rozeznali. Nebojte se tedy, začněte něco dělat, pusťte se do toho,
každé ráno Boha proste: "Bože, pomáhej mi dnes, dej mi něco... mluv ke mě, chci
být otevřený." Pak učiňte krok ve víře a zároveň si udělejte čas na hledání Boha.
Teď ta píseň. Těším se na příští lekci o půstu. Mějte se.