V naší kultuře máme tendenci
nahlížet na sex jako na něco, co je důležitější pro muže než ženy.
Ale to není pravda.
Pravda je, že ženy se často více stydí, když o tom mají mluvit.
Více než polovina žen tiše trpí s nějakou sexuální dysfunkcí.
Stále častěji slýcháme o rozdílech v orgasmu.
Je to trochu jako rozdíly v odměňování, jen lepkavější...
(smích)
Heterosexuální ženy obvykle dosáhnou vyvrcholení
v méně než 60 % případech, kdy mají pohlavní styk.
Muži dosáhnou vyvrcholení v 90 % případů.
Ve snaze o řešení těchto problémů jsou ženám prodávány vadné léky,
testosteronové krémy...
dokonce i netestované genitální injekce.
Ale ve skutečnosti nelze sexualitu žen napravit pilulkou.
A to proto, že není narušená,
ale špatně chápaná.
Naše kultura má už po staletí
zkreslenou a lékařsky nesprávnou představu o ženské sexualitě.
Pokud má více než polovina žen nějaké sexuální obtíže,
možná prostě u žen naše pojetí sexuality nefunguje.
Potřebujeme více pochopit, jak ženské tělo skutečně funguje.
Jsem novinářka a nedávno jsem napsala knihu o tom,
jak se vyvíjí naše chápání ženské sexuality.
Sexualita sama o sobě byla definována v době, kdy vědě vládli muži.
Vědci měli tendenci nahlížet na ženské tělo
skrze své vlastní pokřivené vidění.
Mohli se sice zeptat žen na jejich zkušenosti,
místo toho zkoumali ženské tělo jako nějakou cizí krajinu.
Dokonce i dnes se stále dohadujeme o existenci ženské ejakulace a bodu G,
podobně jako mluvíme o mimozemšťanech a UFO.
"Opravdu tam někde jsou?"
(smích)
A dvojnásobně to platí pro sexualitu žen z LGBTQI komunity,
která je určitým způsobem nenáviděna a přehlížena.
Neznalost ženského těla trvá po staletí.
Sahá až k počátkům moderní medicíny.
Vraťte se ve své mysli zpět do 16. století,
do doby vědecké revoluce v Evropě.
Tehdy myslitelé zpochybňovali stará dogmata.
Konstruovali dalekohledy, aby mohli pozorovat hvězdy.
Dělali jsme pokroky...
někdy.
Víte, otcové anatomie ‒
a říkám "otcové", protože to opravdu byli jen muži ‒
se šťourali ženám mezi nohama
a snažili se klasifikovat, co tam viděli.
Nebyli si zcela jistí, co si počít s klitorisem.
Nezdálo se, že by měl nějakou spojitost s děláním dětí.
Přední anatom té doby prohlásil,
že to je pravděpodobně nějaký abnormální růst ‒
(smích)
a že každá žena, která to má, je pravděpodobně hermafrodit.
Došlo to tak daleko, že rodiče někdy nechali své dceři klitoris vyříznout,
pokud se jim zdál být příliš velký.
Opravdu.
Něco takového dnes považujeme za mrzačení ženských pohlavních orgánů
a přitom to na západě bylo praktikováno až do 20. století.
Asi se podivujete:
pokud byli tak zmatení ženskými těly,
proč prostě nepožádali ženy o trochu pomoci?
A musíte si říkat: "To všechno je historie.
Dnes je svět úplně jiný.
Ženy už mají vše.
Mají antikoncepční pilulky,
mají sexting a Tinder a vajazzling."
(smích)
Dnes už to musí být lepší.
Ale lékařská neznalost ženského těla pokračuje.
Kolik z vás poznává toto?
Toto je úplná stavba klitorisu.
O klitorisu přemýšlíme jako o malém jadérku velikosti hrášku,
ale on ve skutečnosti zasahuje hluboko do těla.
Z větší části je skrytý pod kůží.
Je v něm téměř tolik erektilní tkáně jako v penisu.
A je krásný, že?
Vypadá to trochu jako labuť.
(smích)
Tuto plastiku vytvořila umělkyně Sophia Wallace
v rámci svého projektu "Klitogramotnost".
(smích)
Podle ní potřebujeme více "klitogramotnosti"
a má pravdu, když vezmeme v potaz,
že tato plastika vznikla v roce 2009 jako první prostorové zobrazení klitorisu.
Tehdy už jsme přitom dokončili zmapování celého lidského genomu.
(smích)
Taková nevědomost má své důsledky v reálném životě.
V roce 2005 v lékařském časopisu
upozorňovala uroložka Dr. Helen O'Connell své kolegy,
že toto zobrazení se nedalo najít
ani v hlavních lékařských časopisech,
ani v učebnicích jako Gray's Anatomy.
To mohlo mít vážné důsledky pro chirurgii.
Vezměte si toto.
Pánové:
představte si, že vám hrozí ztráta penisu,
protože by si lékaři nebyli jistí, kde přesně je
nebo jak vypadá.
Není překvapivé,
že ani mnoho žen se v anatomii svých genitálií také příliš neorientuje.
Nemůžeme jim to vyčítat.
Při sexuální výchově často klitoris chybí i na schématech.
Ženy cítí, že jejich kultura nahlíží na jejich těla přinejlepším se zmatením,
v horším případě přímo s pohrdáním a znechucením.
Spousta žen stále své vlastní genitálie vnímá jako nečisté a nevhodné.
Stále častěji porovnávají své vulvy
s těmi úhlednými a drobnými vulvami, které vídají v pornografii.
Je to jeden z důvodů, proč se mezi ženami a dospívajícími dívkami
raketově vzrůstá zájem o labioplastiku.
Někteří lidé si myslí, že tohle všechno je jen banalita.
Psala jsem svou knihu, a když jsem byla na večírku,
někdo mi řekl: "Není sexualita problémem jen vyspělých zemí?
Copak se ženy po celém světě nepotýkají s mnohem závažnějšími tématy?"
A je to samozřejmě tak.
Ale domnívám se, že snaha bagatelizovat sex je součástí našeho problému.
Žijeme v kultuře, která se zdá být sexem posedlá.
Sex používáme k prodeji čehokoli.
Říkáme ženám, že vypadat sexy
je jednou z nejdůležitějších věcí, jakou mohou udělat.
Ale ve skutečnosti sex znevažujeme.
Redukujeme ho na smutný stín toho, čím skutečně je.
Sex je víc než jen akt.
Mlluvila jsem s Dr. Lori Brotto,
psycholožkou, která se zabývá sexuálními problémy žen,
a to včetně traumatických prožitků.
Říká, že ty stovky žen, které vídá, stále opakují to samé.
Říkají: "Necítím se celá."
Mají pocit, že ztratily spojení se svými partnery a samy se sebou.
Takže co je sex?
Tradičně definujeme pohlavní styk
jako lineární a cílevědomý proces.
Je to něco, co začíná chtíčem,
pokračuje vášnivým mazlením
a končí šťastným koncem.
Jenže mnoho žen to takhle neprožívá.
Pro ně je to méně lineární a více cirkulární.
Toto je nový model vzrušení a touhy žen,
který vytvořila Dr. Rosemary Basson.
Vypovídá o mnohém,
včetně toho, že ženy mohou se stykem začít z mnoha různých důvodů,
nikoli jen z touhy,
ale třeba ze zvědavosti.
Mohou dojít k vyvrcholení, nebo k několika vyvrcholením,
nebo k uspokojení zcela bez vyvrcholení.
Všechny možnosti jsou normální.
Někteří lidé začínají prosazovat
bohatší definici sexuality.
Ať už se identifikujete jako muž, žena nebo ani jedno z toho,
sex je o našem vztahu k smyslům.
Je o zklidnění,
naslouchání tělu,
prožívání přítomného okamžiku.
Jde o naše celostní zdraví a pohodu.
Jinými slovy, sex ve své skutečné šíři
není profánní, ale posvátný.
To je jedním z důvodů, proč dnes ženy
znovu definují svou sexualitu.
Ptají se: Co pro mě sex znamená?
A proto experimentují s praktikami, které nejsou tolik o šťastném konci,
ale spíše o pocitu, že plně žijí.
Proto zkoušejí výuku spirituálního sexu,
semináře o masturbaci,
dokonce i natáčejí své vlastní porno,
které oslavuje různorodost skutečných těl.
Všichni, podle kterých je to stále triviální záležitost, by měli zvážit toto:
porozumění vlastnímu tělu je zásadní
pro obrovské téma sexuální výchovy a pohlavní dospělosti.
Hluboké a intimní vnímání toho, z jakých dotyků máte dobrý pocit,
z jakého tlaku, jaké rychlosti, jakého kontextu,
s tím vším budete lépe vědět, z jakých dotyků máte pocit špatný
a budete mít odvahu to vyslovit.
Konec konců to neznamená, že ženy budou mít častější či lepší sex.
Nejde o zajištění toho, že ženy budou mít orgasmus stejně často, jako muži.
Jde o přijetí sebe sama a svého jedinečného prožitku.
Znamená to být expertem na své vlastní tělo.
Znamená to definovat potěšení a uspokojení podle vlastních představ.
A pokud to znamená, že budete nejšťastnější zcela bez sexu,
pak i to je skvělé.
Pokud definujeme sex jako součást celostního zdraví a pohody,
pak posílení postavení žen a dívek k jejich plnému přijetí
je dalším klíčovým krokem k rovnoprávnosti.
A myslím, že tím by nevznikl lepší svět jen pro ženy,
ale pro všechny.
Děkuji.
(potlesk)