Benvinguts a tots a la temporada més aterridora de l'any!
La màgia de la tardor està a l'aire,
la lluna és brillant, el vent udola,
i és el moment perfecte per veure un dels monstres més icònics de Halloween:
L'home llop!
A l'obscur espai entre animal i humà,
mentre que l'home llop és simple sobre el paper, si observem de prop
trobem un embolic sorprenentment complicat de preguntes existencials sobre
la naturalesa de la humanitat.
Tot enredat en una figura flexible que ha ocupat diversos rols durant la història.
Els homes llop, com els vampirs,
són coneixement generalment comú a la cultura popular moderna,
però les seves mecàniques específiques canvien depenent a qui li preguntis
i qui estigui escrivint.
Als homes llops se'ls associen diversos conceptes, però sense gaire
consistència interna, cosa que em dificulta un xic donar
una enginyosa definició d'una línia des de la que poder treballar.
L'unic fet consistent és que són humans que a vegades
es transformen en quelcom semblant a un llop.
Algunes versions transformant-se exclusivament en lluna plena,
activat per la llum lunar, altres que es transformen quan volen,
i algunes on tiren quan fer-ho excepte en lluna plena, on són forçats a fer-ho.
Fins i tot alguns que es tornen monstres bojos mentre altres mantenen la coherència i el control.
Alguns es transformen totalment en llops i alguns es transformen en una forma humanoide hibrida.
A vegades ser home llop és una maledicció transmissible, semblant a una malaltia de
la sang, encomanada a través d'una mossegada,
i a vegades és hereditària o feta per màgia o artefactes.
A vegades els homes llop són immortals excepte contra debilitats
especifiques com plata o acónitum, però a vegades una bala normal és suficient.
I això sense tocar els homes llops "baixos en calories" fets servir en els mitjans
més coneguts, com personatges amb trets de llop com ullals i urpes,
sentits millorats, dinàmiques socials de llopada, i certes qualitats NSFW que
formen la columna de tot un tipus d'eròtica que lamentablement ara conec.
Però ja hem vist aquest tipus d'inconsistències abans.
Honestament, és molt més comú que els clàssics de la cultura popular tinguin moltes
alteracions internes en comptes de tenir un cànon rígid definint com funciona tot.
Apropiadament per criatures de tals transformacions fonamentals,
l'home llop ha canviat molt amb el temps.
Avui explorarem aquesta evolució i com la seva versió moderna
va agafar gradualment forma.
Ara, com he dit, no és exactament fàcil determinar el que hauria o no de constituir
un home llop.
Si treballem a partir de la versió moderna de lluna plena i debilitat a la plata,
no hi ha cap home llop abans de 1940,
i fins i tot si tractem d'ampliar-ho a "persona que es converteix en llop"
tècnicament hi ha només un grapat d'homes llop després del 313 dC.
Per tant, relaxem la definició i comencem a buscar qualsevol cosa que
més o menys s'assembli a una persona convertint-se en llop.
Tenim un parell de candidats prometedors a l'antiga Grècia i Roma.
A les "Històries" d'Heròdot, un registre de cultura i història local
escrit l'any 400 aD., Heròdot descriu els Νευροί (Neuri):
una tribu que ubica al nord d'Ucraïna i que suposadament es transformen
en llops uns dies a l'any aban s de canviar de nou.
Les Èglogues de Virgili, prop del canvi de mil·lenni, mostren
Meris, que usa "plantes nocives" per transformar-se en llop,
i unes dècades més tard tenim un altre llop casual, en "El Satiricó" de Petroni
on un personatge recorda un viatge nocturn que va fer amb un soldat
qui després descobreix que era un home llop.
El soldat va sortir sol, es va despullar, va orinar al voltant de la seva roba per convertir-les
en pedra, i després es transforma en llop i va fugir a matar unes ovelles.
"La Metamorfosis" d'Ovidi, prop del 0 dC , relata la història del rei Licaó d'Arcàdia
qui posa a prova l'omnisciència de Zeus matant algú,
fos un ostatge o el seu propi fill, i el serveix de sopar.
Com a càstig, Zeus el va transformar en un llop.
Això és tot el que Ovidi diu del tema, però escoltarem més sobre
Licaó a partir d'ara, i uns cent anys més tard, "La Descripció de Grècia" de Pausànies
mostra una versió més detallada de la història, on el rei Licaró funda
la ciutat de Licosura en el turó Liqueu, funda els jocs Liqueus i dóna a Zeus
l'epítet Liceu, el que traduint, és bàsicament "Rei llop funda ciutat llop
en el turó llop i comença els jocs llop en honor a Zeus Llop".
Ahh, Llatí. Em pregunto quin serà el gir.
Segons Pausanies, Licaó va ser el contemporani de Cècrops, l'antic
rei-fundador mític d'Atenes. i en aquells dies la humanitat estava reavaluant com
resar als seus deus.
Cècrop va elegir sàviament la decisió de treure el problema dels sacrificis humans,
peró Licaó va decidir continuar i va honrar a Zeus Liceu directament matant un nadó.
A Zeus no li va agradar massa aquest fet, i va convertir Licaó en un llop com a càstig.
Pausanies creu que això és 100% creïble i històric, però expressa escepticisme
sobre la següent peça de folklore que diu que cada any durant els jocs de Liceu,
algú és transformat en llop, però retornen si eviten menjar gent
en els pròxims nou anys.
Pausànias creu que això és senzillament estúpid, però l'anterior qüestió sobre llops és completament real!
No és l'únic historiador selectivament escèptic.
Unes dècades més tard, Plini va escriure "Naturalis Historia", un intent d'escriure
tot el coneixement humà en un sol lloc i, dins seu, un inici una mica diferent sobre
els homes llop, tot i que suposadament també està situat a Arcàdia.
Plini diu que hi ha una tradició a Arcàdia on un jove és escollit per sorteig
per desfer-se de la seva roba i nadar a través del pantà, on es transformaria en llop.
Passaria nou anys com a llop i, si evita menjar gent durant aquest temps, podrà
tornar nadant pel pantà i transformar-se de nou.
Plini també menciona el tema del festival de Zeus Liceu
i menciona un individu històric real,
Demaenteus, qui suposadament va ser convertit en llop en un sacrifici a Zeus Liceu,
va passar nou anys com a llop, va tornar i es va convertir en un premiat boxejador olímpic.
Oblideu-vos de dopatges, aquesta és l'única controvèrsia esportiva que m'importa.
Ara, en aquest punt tenim diversos temes recurrents.
Hi ha certa variació, alguns homes llops es transformen a voluntat o utilitzant
herbes màgiques, però la majoria d'aquestes històries mencionen la transformació essent un
càstig diví, normalment de Zeus, i un temps específic de nou anys estant
atrapat com a llop abans de tornar a forma humana en el desè, i només si no ha ferit a ningú,
convertint-ho pràcticament en una prova de caràcter.
Aquests homes llop també unilateralment es transformen en llops complets,
no hi ha cap cas d'híbrid home llop.
I això és bàsicament el consens romà en homes llops fins a 313 dC,
quan quelcom divertit a passar.
L'emperador Constantí va creure que aquesta nova tendència del Cristianisme sonava bé,
i va decidir frenar la repressió i en comptes va decidir unir-s'hi.
Ara, al voltant del 410 dC, una altra cosa divertida va ocórrer.
Roma va ser saquejada pels visigots!
Això desanima els romans en general, especialment als cristians,
algun dels quals es preocupen de que el cúmul de mala sort pugui ser un càstig diví
a causa de la seva conversió.
Sentint malestar, el bisbe Agustí d'Hipona va decidir calmar les pors escrivint
"La Ciutat de Déu" l'any 426, que sorprenentment té molt a dir sobre
els homes llop.
A l'època, tots pensaven que els homes llops existien.
Era una qüestió de "coneixement comú".
Però creure en homes llop s'havia considerat anticristià per gairebé un segle, ja que un home llop