בחיים האמיתיים נחשים הם... בסדר למען האמת
קצת חלקים, לא כל כך מובנים,
אבל בסך הכל לא נוראיים.
אבל יש בהם משהו שפשוט מעורר את הדימיון, נכון?
אתה לא יכול לזוז שני מטר היום בלי להיתקע
באיזה נחש מיתולוגי עם תכונות מוזרות בטירוף.
אולי הם ההורים הנוצתיים של האנושות,
או יצורי צבעוני שמבשר על גשם,
או מפלצת נוראית שרוצה לבלוע את השמש
או אחד מהיצורים החלקלקים האחרים שמתפתלים
לאורך המיתו-היסטוריה האנושית.
משהו בעיצוב החלקלק שלהם פשוט מדבר אלינו, אתם יודעים?
אבל בעוד שנחשים מיתולוגיים נעים לאורך כל הספקטרום המוסרי,
אם יש שם אחד שפשוט צועק "רוע", זה "מלך הנחשים".
אין אף אדם טוב שהיה מכונה מלך הנחשים,
ואם אתם רוצים הוכחה לכך, בואו נלך אחורה בערך אלף שנים
לפתיח של האפוס הפרסי המפורסם השאהנמה.
נכתב ע"י המשורר פירדוסי בין 977 ל-1010 אחרי הספירה,
השאהנאמה, שמשמעו "אפוס המלכים",
הוא האפוס הלאומי של איראן הגדולה
ויצירה ספרותית מאוד מאוד חשובה.
הוא גם ארוך תחת, אבל, למרבה המזל,
מחולק להרבה סיפורים קצרים יותר
לקריאה קלה יותר. הנה אחד מהסיפורים האלו!
אז הסיפור מתחיל בסקירה מהירה
של כמה מלכים מיתיים עתיקים ושל כל הדברים המגניבים שהם עשו,
בעיקר דברים חשובים של ציביליזציה
כמו המצאת בגדים ואש והשקיה -
אתם יודעים, דברים בסיסיים כאלה.
שושלת המלכים הזו הייתה די מוצלחת
עד שהיא יצרה את ג'משיד, שממש מצליח.
למעשה, הוא כל כך מצליח שהוא מחליט
שהוא ברמה של אל, וגורם לאנשים להתפלל אליו.
זה נחשב, באופן כללי, לדבר לא חכם,
ויש לזה כמה השלכות לא צפויות.
בדת זרתוסטרא, ממש על רגל אחת,
כדור הארץ הוא בעצם שדה קרב תמידי
בין כוחות הטוב לכוחות הרע. באופן ספציפי,
זו מלחמת פרוקסי בין הישות אהורא מזדא,
אל של יצירה והבחור הטוב האולטימטיבי,
ואנגורה מניו, שמכונה בהמשך גם אהרימן,
מקור כל הרוע ובורא של כל מיני שדים המכונים דווים.
ואל תתבלבלו ביניהם לבין הדווים של ההינדואיזם, הם דברים ממש שונים.
במודל הזה, זו תפקידה של האנושות לעשות טוב
ולהסב אושר בגלל שזה מחזק את כוחות הטוב
ועוזר בקרב הקוסמי נגד האהרימן. לעומת זאת,
אם עושים דברים רעים זה מטה את הכף לצד השני,
מחזק את אהרימן ומאפשר לו לעשות יותר דברים רעים.
עכשיו, בתקופה בה השאהנאמה נכתב בתחילת המאה ה-11,
הדת הדומננטית בפרס הייתה האיסלאם,
שעקף את הזרתוסטרא בפופולריות
כמה מאות שנים לפני כן. לכן, המשורר פירדוסי
כתב מנקודת מבט מעניינת:
הדת האיראנית הקדמונית של זרתוסטרא
כבר לא הייתה נפוצה וחלק מהתרבות הזו
הייתה בסכנת הכחדה.
אז בדומה לאופן בו האדה הפרוזאית מציגה את
האלים הנורדים בתור משהו ישן ומרוחק,
השאהנאמה מוצג באופן מיתולוגי אך בו"ז עדיין משמר באופן אקטיבי
את הסיפורים העתיקים והחשובים תרבותית הללו.
אבל בכל מקרה, בקיצור, ג'אמשיד עושה משהו ממש לא טוב
ומטה את האיזון הקוסמי המקומי לכיוון הרוע.
האהרימן מקבל תוספת כוח נחמדה
ומתחיל לחפש איפה לעשות שטויות.
אז הוא הולך למדבר, לממלכת ט'סיס
בשליטתו של המלך הנבון וההוגן מירטס.
עכשיו, למרטיס יש ילד אהוב, זהאק,
ואהרימן מגיע לארמון מחופש לאציל ואומר לזהאק
שכדאי לו ליצור איתו ברית, ואם הוא יעשה את זה,
הוא ירים את ראשו מעל השמש.
עכשיו, זהאק הוא ילד טוב, אולי קצת נאיבי,
אז הוא חושב, איזה יופי, אדוני, זה נשמע ממש נחמד!
ומסכים! שלב א'? תהרוג את אבא שלך.
זהאק לא ממש רוצה לעשות את זה,
אבל, טוב נו, זה ההסכם, אז הוא ואהרימן טומנים מלכודת למריטס
והורגים אותו. עכשיו זהאק הוא מלך ט'סיס!
יופי! הארימן מלמד אותו קצת קסמים מגניבים
ומעודד אותו להיות רשע,
אבל זהאק הוא לא כזה נורא.
הוא לא מלך דגול, אבל, אתם יודעים, הוא עושה כמיטב יכולתו.
אז הארימן משנה טקטיקה והולך מסביב כדי לשנות את משקפי הגראוצ'ו שלו
ונכנס לארמון בתחפושת אחרת -
הפעם בתור גבר צעיר שמבקש להיות טבח.
זהאק לא רואה בזה בעיה ומסכים,
והארימן לא מבזבז זמן ומכין ארוחה המתאימה למלך
באופן ספציפי, הוא משנה את התפריט הצמחוני לבשרי,
וזהאק כל כך מתרשם מהשינוי הדיאטטי הזה
שהוא מזמן את הטבח כדי לתת לו ברכה,
והארימן רק מבקש שיתנו לו לנשק את כתפיו של המלך.
טוב, אנחנו לא עושים קינקשיימיניג בארמון הזה!
זהאק מסכים, וכנראה הוא לא היה צריך לעשות את זה,
כי אחרי שהמעשה נעשה, הארימן נבלע באדמה
ושני נחשים ארסיים צומחים מכתפיו של זהאק. איזה כיף!
זהאק כמובן רוצה שנחשי הכתפיים האלו יעזבו את חייו,
אבל הם לא מצליחים למצוא שום דרך להיפטר מהם.
ועכשיו נכנס הארימן גרסא ג',
הפעם מחופש למשכיל מלומד,
שמספר לזהאק שהדרך היחידה לאלף נחשי כתפיים
הוא להאכיל אותם במוחות אנושיים.
עכשיו, כמובן, מלך עם נחשי כתפיים שאוכל מוחות אנושיים
זה לא כזה טוב לממלכה.
שמועות מתחילות להתפשט על מלך הנחשים המבעית בטירוף הזה,
שזה דבר דווקא טוב עבור האנשים בפרס
שמתמודדים עם מלך רע משלהם כבר כמה מאות טובות.
כוחות מורדים מתאספים בט'סיס ומכריזים כי זהאק הוא השאח החדש,
וצבא מתאסף כדי לצעוד נגד ג'משיד,
שרואה את הכתובת על הקיר ובורח.
הוא מצליח שלא להיתפס במשך כמה מאות שנים טובות
לפני שהם בסוף תופסים אותו וחותכים אותו לשתיים.
ממש מבאס, חביבי.
אז עכשיו זהאק מלך הנחשים, או,
כמו שאני קוראת לו, ג'וני נחשי הכתפיים,
הוא השאח של פרס, שזה מעולה אם המטרה היא
להפוך את העולם למקום הרבה יותר גרוע.
בסופו של דבר, הדברים הופכים לכל כך גרועים
שאהורא מזדא מתעורר ושם לב,
ומתחיל לבצע תוכנית שתחזיר את הדברים לתלם.
לג'משיד יש כמה צאצאים שמתסובבים בעולם,
ותודות להתערבות אלוהית קטנה,
לאחד מהם יש ילד בשם פרידון.
באופן לא כזה מפתיע, באותו לילה לזהאק יש סיוט נוראי
בו גבר צעיר הורג אותו עם מטה בצורת ראש פרה.
הוא מתעורר ודורש הסבר מהיועצים שלו,
שאומרים לו בחוסר רצון שנשמע שיש נבואה
שאיש בשם פרדון הולך להפיל אותו מכסאו ולהשמיד אותו.
טוב, אתם יודעים איך מלכים רעים מתנהגים כשיש נבואות.
זהאק ישר מתחיל לחפש את פרידון ברחבי הממלכה.
אמא של פרידון מגלה את זה ומחביאה אותו ביער,
שם פרה קסומה בשם פורמיה מגדלת אותו.
לרוע המזל, לאחר כמה שנים היער
כבר לא בטוח, אז היא חוזר כדי לקחת אותו חזרה
והולכת לפסגת הר מבודדת
שם נזיר יכול לטפל בו -
ובדיוק בזמן, כי זהאק מוצא את היער,
מגלה שפרידון כבר לא שם, וכל כך מתעצבן
שהוא הורג את פורמיה ואת כל שאר הדברים ביער,
ובזאת הופך אותו למדבר שומם.
זהאק ממשיך לחזק את הצבא שלו ולחפש את פרידון,
אבל זה לא עוזר לביטחון העצמי שלו,
והוא מתחיל לדאוג שאולי הוא מלך רע.
לאאאא. מהההה? לאאאאאאא.
אז, כמובן, הוא דורש שאזרחיו ירגיעו אותו ויבטיחו לו
שהוא בעצם מלך טוב שעושה עבודה ממש טובה.
הם כמובן עושים את מה שהוא אומר, בגלל נחשי הכתפיים,
אבל רחשי התנגדות מתחילים להתפשט.
זה מגיע לשיא יום אחד כשנפח בשם קווה
צועד ישר לתוך הארמון ודורש פגישה רשמית.
לקווה היו 17 בנים, אבל 16 מהם הוקרבו למען
סיטואציית נחשי הכתפיים של המלך,
ועכשיו הבן האחרון שלו גם נבחר להיות קורבן.
הוא דורש שזהאק יחמול על הבן האחרון שלו,
וזהאק דווקא מסכים! ואז הוא מבקש מקווה
שיחתום על הניירת הרשמית הזו שמצהירה
כי זהאק הוא דווקא מלך טוב,
ובתגובה קווה קורע את הניירת לחתיכות קטנות
ויוצא מהארמון בריצה כשכולם עדיין המומים מכדי לעצור אותו.
הוא הולך ישר לכיכר העיר, מוריד את סינר הנפחות שלו,
משתמש בו בתור דגל כדי לגייס אנשים למרד
ומוביל צבא מהעיר כדי למצוא
את הגיבור מהנבואה שישחרר אותם ממלך הנחשים.
תנו לי את הסרט הזה, הוליווד! יא פחדנים!
בינתיים, פרידון גדל והפך לאיש צעיר, אחראי וחכם,
חזר הביתה לאימו ולמד על השושלת המלכותית שלו
ועל ייעודו להשמיד את מלך הנחשים.
הוא מוכן כבר למלא את גורלו, ולמען האמת,
כבר די נמאס לו לחכות,
כי הוא רוצה להרוג את המלך המרושע עכשיו
אבל אמא שלו אומרת שזה לא בטוח ללכת לבד
אז הוא יצטרך לחכות.
באותו זמן, בערך, הצבא העצום של המורדים
מגיע לדלת הקדמית שלהם כדי לשאול אם פרידון יכול לבוא לשחק.
עכשיו שיש להם את כוח האדם ואת הנבואה,
פרידון לובש שריון מלכותי
ומורה למורדים להכין לו מטה -
ולזכרה של המטפלת הקודמת שלו,
הקצה המסוכן של המטה הוא בצורה של ראש פרה.
אה, כן. הכל מתחבר. אז, הם צועדים לעיר,
ומוצאים אותה... די לא מוגנת,
מאחר שלגמרי במקרה זהאק יצא עם הצבא שלו
כדי לחפש את פרידון. האנשים
מצטרפים אליהם ופולשים לארמון,
מביסים את הדווים שזהאק השאיר מאחור בתור הגנה
ושמים את פרידון על הכס בתור השאח החדש.
עכשיו, זהאק ממש לא מרוצה מזה כשהוא חוזר.
הוא והצבא שלו שמים מצור על העיר
ויש קרב מאוד דרמתי - בו הגיבורים שלנו מנצחים!
פרידון מכה בזהאק עם המטה שלו
והוא עוד שניה הורג אותו
כשסרהושא, משרת של אהורא מזדא, עוצר אותו
ואומר לו לכלוא את זהאק בהר דמאוונד במקום זאת.
פרידון פועל לפי עצתו וקושר את זהאק מתחת להר לעולם ועד.
וכך, הודות לנבואה על מלך אמיתי,
מנהיג מורדים כריזמנטי וסצינת קרב כל כך משוגעת
שאני לא יכולה להאמין שעוד לא הפכו את הסיפור מלא הקלישאות הזה לסרט עדיין,
נגמר סיפורו הסוער של ג'וני נחשי הכתפיים.
[You're Gonna Go Far, Kid - The Offspring]