Qui ha mirat el correu electrònic, avui?
Va, aixequeu les mans.
Qui l'està mirant ara mateix?
(riures)
I l'economia? Algú hi ha fet un cop d'ull, avui?
Targetes de crèdit, comptes d'inversió?
I durant aquesta setmana?
I què em dieu, del consum energètic domèstic?
Algú l'ha mirat, avui?
Aquesta setmana? La setmana passada?
Hi ha algun fanàtic de l'energia a la sala.
Encantat de veure-us.
Però la resta... Aquesta sala està plena de gent
apassionada pel futur del planeta,
però ni nosaltres parem atenció
al consum energètic que provoca el canvi climàtic.
La dona de la foto es diu Harriet.
La vam conèixer de vacances amb la família.
La Harriet es preocupa pel seu consum
i no és pas una fanàtica de l'energia.
Aquesta és la història de com la Harriet començà a preocupar-se'n.
Això és carbó,
la font d'electriciat més comuna del planeta,
i en aquest carbó hi ha suficient energia
per encendre aquesta bombeta durant més d'un any.
Desafortunadament, d'aquí a aquí,
gran part de l'energia es perd
com a fugues de transmissió i calor.
De fet, només el 10 % s'acaba convertint en llum.
Així que aquest carbó durarà una mica més d'un mes.
Si volguéssiu encendre aquesta bombeta durant un any,
necessitaríeu aquesta quantitat de carbó.
La mala notícia és que, per cada unitat d'energia que fem servir,
en malgastem nou.
I això són també bones notícies,
perquè per cada unitat d'energia que estalviem,
estalviem les altres nou.
La pregunta és com podem fer que la gent d'aquesta sala
i d'arreu del món comenci a preocupar-se
per l'energia que utilitza
i a malgastar-ne menys?
La resposta ve d'un experiment de ciències de la conducta
que es va dur a terme un estiu calurós, fa 10 anys,
i a només 145 km d'aquí,
a San Marcos, Califòrnia.
Estudiants de postgrau van posar cartells per tot un barri
per demanar que s'apaguessin els aires condicionats
i s'encenguessin els ventiladors.
1/4 de les cases van rebre un missatge que deia:
"Saps que pots estalviar 40 €/mes aquest estiu?
Apaga l'aire condicionat, encén els ventiladors."
Un altre grup va rebre un missatge medioambiental.
I un tercer grup va rebre un missatge sobre
ser bons ciutadants i evitar les apagades.
La majoria pensaven que el missatge de l'estalvi seria el més efectiu.
De fet, cap dels missatges no va funcionar.
Van tenir un impacte nul en el consum d'energia.
Com si els estudiants no haguessin passat per allà.
Però hi havia un quart missatge,
i aquest missatge només deia:
"Segons les enquestes, el 77 % dels teus veïns
han apagat l'aire condicionat i han encès els ventiladors.
Siusplau, imita'ls. Apaga l'aire
i encén els ventiladors."
I no ho haurieu dit mai, però ho van fer.
La gent que va rebre aquest missatge
mostrà una clara reducció en el consum d'energia
només pel fet de saber què feien els veïns.
Què en podem deduïr?
Bé, si alguna cosa és incòmoda,
encara que hi creiem,
la persuació moral o els incentius econòmics, no ens faran moure gaire -
però la pressió social, això si que té poder.
I encaminada correctament, pot ser una força bona i poderosa.
De fet, ja ho és.
Inspirats per aquesta idea, en Dan Yates i jo
vam crear l'empresa Opower.
Vam crear software i ens vam associar amb empreses de serveis públics
que volien ajudar als clients a estalviar energia.
Entregavem informes de consum domèstic personalitzats
que mostraven el consum en comparació
amb els veïns amb cases de mida semblant.
Igual que feien aquells efectius penjadors de porta,
fem que la gent es compari amb els veïns,
i després donem a cadascú recomanacions concretes
per ajudar-los a estalviar.
Vam començar sobre paper, ara tenim una aplicació per mòbils,
un web, i fins i tot un termòstat controlable,
i durant els últims cinc anys hem dut a terme
l'experiement científic sobre pautes de comportament més gran del món.
I està funcionant.
Propietaris i inquilins normals i corrents han estalviat
més de 250 milions de dòlars en la factura energètica,
i acabem de començar.
Aquest any, associats amb més de 80 empreses de serveis públics
en sis països, generarem
dos terawatts hora més d'estalvi elèctric.
Els frikis de la sala saben què són dos terawatts hora,
però per la resta, dos terawatts hora
són més que suficient per a mantenir totes les cases
de St. Louis i Salt Lake City combinades
durant més d'un any.
Dos terawatts hora, és més o més la meitat
del que va produir la indústria solar dels EUA l'any passat.
I per tenir dos terawatts hora, amb carbó,
necessitariem cremar 34 carretons d'aquests
cada minut, les 24 hores del dia, cada dia, durant tot un any
per a aconseguir dos terawatts hora d'electricitat.
I no estem cremant res.
Només estem motivant a la gent perquè se'n preocupi
i canviï el seu comportament.
Però només som una empresa, i això només
està gratant la superfície del problema.
El 20% de l'electricitat de les cases es malgasta,
i quan dic malgasta, no vull dir que aquesta gent tingui
bombetes ineficients. En poden tenir.
Vull dir que deixem llums encesos en habitacions buides
i que deixem l'aire condicionat encès quan no hi ha ningú a casa.
Això són 40 mil milions de dòlars malgastats cada any
en electricitat que no contribueix en el nostre benestar
però que contribueix en el canvi climàtic.
Això són 40 mil milions
cada any només als EUA.
Això és la meitat del carbó que fem servir.
Actualment, alguns dels millors científics de materials del món
estan buscant maneres de substituir el carbó per fonts renovables
com aquestes,
i això és alhora fantàstic i essencial.
Però el recurs que passem per alti que ens pot dur
a un futur energètic sostenible, no és en aquest diapositiva.
És en aquesta sala. Sou vosaltres, i sóc jo.
Nosaltres podem fer servir aquest recurs
sense les noves ciències de materials
simplement aplicant les ciències del comportament.
Ho podem fer avui, sabem que funciona,
i estalviarem diners immediatament.
Així que, a què esperem?
En molts llocs, la regulació de les empreses de serveis públics
no ha canviat gaire des de l'època de Thomas Edison.
Es premia les empreses quan els clients
malgasten energia.
Se les hauria de premiar per ajudar als clients a estalviar-la.
Però aquesta història va més enllà del consum domèstic d'energia.
Feu una ullada al Prius.
És eficient no només perquè Toyota ha invertit en ciències de materials,
sinó perquè han invertit en ciències de comportament.
El quadre de comandament que mostra al conductor
la quantitat d'energia que està estalviant en temps real
fa que els adictes a la velocitat
condueixin com si fossin àvies prudents.
I això ens porta altre cop a la Harriet.
La vam conèixer en les primeres vacances familiars.
Es va acostar per veure la meva filla petita,
i es va emocionar en saber que el nom de la petita
també era Harriet.
Em va preguntar a què em dedicava, i vaig dir:
treballo amb empreses de serveis públics
per ajudar a la gent a estalviar energia.
I va ser llavors quan se li van il·luminar els ulls.
Em va mirar i em va dir:
"Tu ets exactament la persona amb qui necessito parlar.
Mira, fa dues setmanes el meu marit i jo vam rebre
una carta de l'empresa de serveis públics.
Ens deien que gastem el doble d'energia que els nostres veïns."
(riures)
"I durant les últimes dues setmanes només podíem pensar,
parlar, i fins i tot discutir,
sobre què hauriem de fer per estalviar energia.
Vam fer tot el que ens deia la carta,
però sé que encara hi ha d'haver alguna cosa més.
Ara sóc aquí amb un expert.
Digues-me. Què he de fer per a estalviar energia?"
Hi ha molts experts que poden respondre la pregunta de la Harriet.
El meu objectiu es assegurar-me
que tots ens estiguem fent aquesta pregunta.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)