Chcem začať experimentom.
Prehrám vám tri videá upršaného dňa.
V jednom z nich som však zamenil zvuk
a namiesto zvuku dažďa,
som použil zvuk smažiacej sa slaniny.
Chcem, aby ste popremýšľali, v ktorom klipe počujete slaninu.
(dážď)
Dobre.
Vlastne som klamal.
V každom počujete slaninu.
(prskanie slaniny)
(potlesk)
Nejde mi o to, aby ste pocítili hlad
pri každej scéne s dažďom,
ale chcem ukázať, že naše mozgy sa prispôsobujú, aby prijali lži.
Nehľadáme presnosť.
Takže na tému klamstva
chcem citovať môjho obľúbeného spisovateľa.
V diele Úpadok klamstva vyslovil Oscar Wilde myšlienku,
že zlé umenie vzniká kopírovaním prírody a zo snahy byť realistický;
a všetky veľké diela pochádzajú z lží a ilúzií,
a rozprávania krásnych, nepravdivých vecí.
Takže, keď pozeráte film
a zazvoní telefón,
v skutočnosti nezvoní.
Zvuk bol pridaný neskôr v postprodukcii v štúdiu.
Všetky zvuky, ktoré počujete sú falošné.
Všetko, okrem dialógov,
je falošné.
Keď vo filme vidíte vtáky mávajúce krídlami –
(mávanie krídel)
V skutočnosti to nenahrali vtáka.
Znie to oveľa realistickejšie, ak nahráte prestieradlo
či trasenie gumovými rukavicami.
(mávanie)
Zvuk horiacej cigarety zblízka –
(horiaca cigareta)
znie v skutočnosti autentickejšie,
ak stisnete guličku z fólie
a stisk uvoľníte.
(uvoľnenie zovretia guľky z fólie)
Údery?
(úder)
Ups, prehrám to znovu.
(úder)
Často vznikajú vrazením noža do zeleniny,
zvyčajne do kapusty.
(kapusta prebodnutá nožom)
Ďalej – lámanie kostí.
(lámanie kostí)
Nikto sa naozaj nezranil.
V skutočnosti ide o...
lámanie stoniek zeleru alebo mrazeného šalátu.
(lámanie mrazeného šalátu alebo zeleru)
(smiech)
Vytváranie správnych zvukov nie je vždy také jednoduché,
ako cesta do supermarketu,
do oddelenia zeleniny.
Často je to oveľa komplikovanejšie.
Tak poďme spolu spätne preskúmať
vznik zvukového efektu.
Jeden z mojich obľúbených príbehov pochádza od Franka Serafina.
Prispieva do našej knižnice
a vytvoril skvelé zvukové efekty pre filmy Tron, Star Trek a iné.
Bol súčasťou Paramount tímu, ktorý získal Oscara za najlepší zvuk
vo filme Honba na ponorku.
Pre túto klasiku o studenej vojne mali v 90. rokoch
vytvoriť zvuk vrtule ponorky.
Mali však malý problém:
nedokázali nájsť ponorku v Západnom Hollywoode.
Takže v podstate urobili toto:
zašli k bazénu jedného priateľa
a Frank skočil bombu.
Jeden mikrofón bol umiestnený pod hladinou
a ďalší nad hladinou mimo bazén.
Takto znie mikrofón pod vodou.
(zvuk skoku pod hladinou)
Pridaním mikrofónu nad hladinou
to znie takto:
(šplechot vody)
Potom tento zvuk znížili o oktávu,
ako keby spomalili nahrávku.
(o oktávu nižší šplechot vody)
Potom odstránili vysoké frekvencie.
(šplechot vody)
A znovu znížili zvuk o oktávu.
(o oktávu nižší šplechot vody)
Potom pridali trochu šplechotu
z mikrofónu mimo bazéna.
(šplechot vody)
A zacyklením a opakovaným tohto zvuku
dostali toto:
(vírenie vrtule)
Takže spojením kreativity a techniky vytvorili ilúziu,
že sa nachádzame v ponorke.
Keď už máte vytvorené zvuky
a zosynchronizovali ste ich s obrazom,
chcete, aby boli také živé ako samotný príbeh.
Jeden z najlepších spôsobov, ako to urobiť, je pridať dozvuk.
A to je prvý zvukový nástroj, o ktorom chcem hovoriť.
Rezonancia alebo dozvuk je pretrvávanie zvuku,
po tom čo originálny zvuk skončí.
Takže je to niečo ako –
všetky odrazy od látok,
predmetov a stien okolo zvuku.
Zoberme si, napríklad, výstrel.
Originálny zvuk trvá menej než pol sekundy.
(výstrel)
Pridaním dozvuku
môže znieť akoby bol nahratý v kúpeľni.
(dozvuk výstrelu v kúpeľni)
Alebo, akoby bol nahraný v kaplnke alebo kostole.
(dozvuk výstrelu v kostole)
Alebo v kaňone.
(dozvuk výstrelu v kaňone)
Dozvuk nám tak poskytuje mnoho informácií
o priestore medzi poslucháčom a pôvodným zdrojom zvuku.
Ak by sa zvuk dal ochutnať,
potom dozvuk by bol niečo ako jeho vôňa.
Dozvuk však dokáže viac.
Keď počujeme zvuk s oveľa kratším dozvukom
než vyžaduje dej v zábere,
je nám jasné,
že počúvame komentátora,
vecného rozprávača, ktorý nie je priamo v deji pred kamerou.
Emocionálne, intímne momenty
počujeme často v kine s nulovým dozvukom,
akoby nám niekto šepkal do ucha.
Na druhú stranu,
ak do hlasu pridáme príliš dlhý dozvuk,
budeme mať pocit, že počúvame spomienky,
alebo že sa nachádzame v mysli postavy,
alebo že počúvame boží hlas.
Alebo, vo filmoch ešte mocnejšieho,
Morgana Freemana.
(smiech)
Tak –
(potlesk)
Tak aké ďalšie nástroje a triky
používajú zvukoví inžinieri?
Nuž, tento je skutočne dôležitý.
Je to ticho.
Chvíľka ticha upúta našu pozornosť.
A my, v západnom svete,
nie sme navyknutí na ticho počas rozhovoru.
Považujeme ho za nepríjemné a neslušné.
A tak ticho pred verbálnym vyjadrením
môže vyvolať veľké napätie.
Predstavte si však skutočne veľkolepý hollywoodsky film,
plný výbuchov a strieľania zo samopalov.
Hluk po chvíli prestane byť hlukom.
Tak v štýle jin-jang,
ticho potrebuje hluk a hluk potrebuje ticho,
aby, či už jeden alebo druhý, mali nejaký efekt.
Čo však ticho znamená?
Nuž to záleží na tom, ako je vo filme použité.
Ticho nás môže vniesť do mysle postavy,
alebo prinútiť zamyslieť sa.
Ticho často spájame s...
očakávaním,
meditáciou,
ponorením sa do myšlienok.
No ticho je niekedy
ako čisté maliarske plátno
vyzývajúce diváka, aby naň namaľoval svoje vlastné myšlienky.
Chcem však, aby bolo jasné, že ticho vlastne neexistuje.
Viem, znie to ako najohromnejší výrok zo všetkých TED výrokov.
No aj keby ste vošli do miestnosti s nulovou rezonanciou
a nulovým zvukom z okolia,
stlále by ste počuli búšenie vlastného srdca.
A v tradičnom kine nikdy nebol okamih ticha,
kvôli zvuku projektora.
A ani v dnešnom svete Dolby
neexistuje chvíľka ticha, ak sa započúvate okolo seba.
Vždy je tam nejaký zvuk.
Ak teda ticho neexistuje,
čo potom používajú tvorcovia filmov a zvukoví inžinieri?
Ako náhradu tu používajú prirodzené zvuky daného prostredia.
Sú to osobité zvuky v pozadí
špecifické pre každé prostredie.
Každé prostredie má špecifický zvuk,
každá miestnosť má jedinečný zvuk
nazývaný tón miestnosti.
Tu je nahrávka trhu v Maroku.
(hlasy, hudba)
A tu je nahrávka z námestia Time Square v New Yorku.
(doprava, trúbenie, hlasy)
Tón miestnosti je súbor všetkých zvukov v miestnosti:
ventilácia, kúrenie, chladnička...
Tu je nahrávka môjho bytu v Brooklyne.
(ventilácia, ohrievač vody, chladnička, zvuk dopravy z ulice)
Prirodzené zvuky prostredia fungujú tým najprimitívnejším spôsobom.
Priamo oslovujú naše podvedomie.
Švitorenie vtákov za oknom vyvoláva pocit, že všetko je tak ako má byť.
Možno preto, že ako živočíšny druh
počúvame tento zvuk každé ráno už milióny rokov.
(švitorenie vtákov)
Avšak priemyselné zvuky sme spoznali len nedávno.
Aj keď mne osobne sa tieto páčia –
použil ich David Lynch, ktorého uznávam,
a jeho zvukový inžinier,
Alanom Spletrom –
priemyselné zvuky často pôsobia negatívne.
(zvuky strojov)
Zvukové efekty sa dokážu napojiť na našu emocionálnu pamäť.
Niekdy môžu byť také výrazné,
že sa stanú pre daný film charakteristickými.
Hrom môže predstavovať boží zásah alebo hnev.
(hrom)
Kostolné zvony nám môžu pripomenúť plynutie času
alebo našu vlastnú smrteľnosť.
(vyzváňanie zvonov)
Rozbíjanie skla môže naznačovať koniec vzťahu
alebo priateľstva.
(rozbíjanie skla)
Vedci veria, že disharmonické zvuky,
napríklad plechové dychové nástroje hrajúce veľmi hlasno,
nám môžu pripomínať zavýjanie zvierat v prírode,
a preto v nás vyvolávajú podráždenie alebo strach.
(zvuk plechových dychových nástrojov)
Doteraz sme hovorili o zvukoch v zábere.
Niekedy však zdroj zvuku nevidíme.
Voláme to zvuk mimo záberu,
alebo „akuzmatika“.
Akuzmatické zvuky.
Pojem akuzmatika pochádza od Pytagora z antického Grécka,
ktorý roky učil pod závojom alebo za zástenou
a neukázal sa svojim učeníkom.
Tento matematik a filozof si myslel,
že sa takto
jeho študenti sústredia viac na jeho hlas,
jeho slová a ich význam,
než na jeho vzhľad počas prednášky.
A tak ako pri Čarodejníkovi z krajiny Oz
alebo Veľkom bratovi z knihy 1984,
izolovaním hlasu od jeho zdroja,
príčiny od následku,
vytvoríme pocit všadeprítomnosti a celistvosti,
a teda obraz autority.
Akuzmatiké zvuky majú pevnú tradíciu.
Rímske a benátske mníšky spievali v kláštoroch
v galériach blízko stropu,
aby vytvorili ilúziu, že to spievajú anjeli v nebi.
Richard Wagner sa preslávil vytvorením skrytého orchestera,
ktorý umiestnil do jamy medzi javiskom a publikom.
A o mojom hrdinovi, Aphexovi Twinovi, je známe, že sa schovával v rohoch klubov.
Myslím, že oni všetci vedeli, že keď skryjete zdroj,
vytvoríte pocit tajomna.
V kinách to vidíme znovu a znovu,
u Hitchcocka, Ridleyho Scotta vo Votrelcovi...
Ak počujeme zvuk bez toho, aby sme poznali jeho zdroj,
vytvorí to isté napätie.
Takýto zvuk taktiež dokáže zminimalizovať isté vizuálne obmedzenia réžie
a ukázať niečo, čo tam počas filmovania nebolo.
Ak to znie trochu teoreticky,
prehrám vám krátke video.
(pískanie hračky)
(písací stroj)
(bicie)
(ping-pong)
(ostrenie nožov)
(mixovanie hudby)
(rezanie pílou a ženské výkriky)
Týmto sa snažím ukázať,
že zvuk je jazyk.
Môže nás oklamať tým, že nás geograficky premiestni,
môže zmeniť náladu;
udávať tempo;
môže nás rozosmiať alebo vyľakať.
Ja osobne som sa pred pár rokmi
do tohto jazyka zamiloval
a nejak sa mi podarilo zmeniť ho na povolanie.
Našimi príspevkami do knižnice zvukov,
sa snažíme rozšíriť slovnú zásobu tohto jazyka.
A týmto spôsobom chceme ponúknuť vhodné nástroje
zvukovým inžinierom,
režisérom
a tvorcom videohier a aplikácií,
aby rozprávali ešte lepšie príbehy
a vytvárali ešte krajšie lži.
Takže ďakujem za vypočutie.
(potlesk)