Încerc să-mi compun blogul de seară
şi mă gândesc că e credibil
că am fost la puşcărie şi m-am îmbrăţişat cu nişte puşcăriaşi drăguţi,
în timp ce un DJ ocupat ne punea muzică,
iar Richard Branson îmi şoptea unde găsesc puţină heroină gratis.
(Râsete)
(Aplauze)
Poveste adevărată!
(Râsete)
Lecţia 1:
să nu crezi niciodată ceva ce te descurajază.
Când m-am născut, doctorii au spus părinţilor
că voi muri în primele 24 de ore.
Acum, după 35 de ani, toţi doctorii ăia au murit
(Râsete)
şi eu sunt singurul doctor rămas.
(Râsete)
(Aplauze)
Să nu crezi niciodată ceva descurajant.
Câte predicţii v-au fost aruncate în faţă pe parcursul vieţii?
Dacă le crezi,
te vei ofili şi vei muri,
fie fizic, fie spiritual
şi vei păşi prin lume ca o carcasă
urmând masele.
Ţi se va spune în multe feluri,
mie mi s-au spus multe.
Trebuie să ţii cont doar de cele încurajatoare.
Cred în ceva care m-a ajutat toată viaţa:
că toată lumea îşi doreşte să reuşesc,
până şi cei care nu-s conştienţi de asta.
N-o să vă povestesc că m-am lovit de greutăţi
şi că de asta ştiu prin ce treceţi.
Habar n-am ce probleme de viaţă aveţi.
N-am copilărit prin cartiere.
N-am părinţi ca ai voştri şi nici corp ca al vostru.
N-am trăit ce aţi trăit voi.
Spun doar că sunt expert într-un singur lucru:
cum să fiu eu -- şi-o fac bine.
(Aplauze)
Dar nu mi-a fost uşor.
Am trăit momente pe care nu le doresc nimănui de aici.
Mi s-au extras tije metalice din măduva oaselor, conştient fiind,
am avut infecţii maxilare şi mi-au scos dinţii
aşa că nu-mi mai pot mesteca mâncarea.
Zilnic mă scol
şi altcineva trebuie să mă spele şi să mă îngrijească.
Din fericire e o femeie minunată cu care m-am căsătorit.
(Aplauze)
Lumea se holbează la mine oriunde merg,
şi când fac cunoştinţă cu persoane,
ele nu ştiu nimic despre mine,
ci doar gândesc automat, cum stă în natura umană:
„O, trebuie să fie greu să fii ca el!”
Cui îi e milă de mine îşi iroseşte timpul,
pentru că am ales o viaţă a puterii.
Sunt aici ca să vă ajut să alegeţi o viaţă a puterii,
şi-o să vă spun, că tot a venit vorba de droguri:
ştiţi care-i cel mai rău drog de pe faţa lumii?
Mila.
În clipa în care ţi-e milă de cineva
sau de tine, eşti fraierit.
Ai potenţialul totalmente blocat.
N-avem voie să ne fie milă de noi sau de voi.
Da, o să merg acasă azi şi am ceea ce mulţi numesc libertate,
dar o să vă vorbesc de libertate,
depre cum aleg să privesc eu libertatea,
pentru că nu poţi crede predicţii care nu te încurajează.
Lecţia 2: situaţia ta nu te defineşte.
Nu te defineşte.
Nu sunt handicapat!
Normal că voi profita de parcările pentru handicapaţi,
(Râsete)
dar asta nu mă defineşte ca bărbat.
Incapabil?
Toată viaţa am fost considerat şi tratat ca incapabil
şi a trebuit să dovedesc oamenilor
că singurul handicap e refuzul de adaptare.
Trebuie să te adaptezi oricărui mediu,
chiar dacă e puşcărie.
Cum arată adaptarea? Cred că e ca o sărbătoare,
pentru că seamănă cu momentele când te vezi cu oameni care serbează ceva
şi vrei să fii în preajma lor, să înveţi de la ei,
să faci afaceri cu ei, să-i angajezi.
Dacă nu vreţi să fiţi priviţi ca prizonieri sau condamnaţi
când veţi ieşi de aici sau chiar cât sunteţi aici,
e vorba de atitudine:
trebuie să credeţi că aveţi valoare pentru rasa umană,
indiferent de situaţia prezentă, de funcţia sau de statura voastră.
Dacă eu aş crede că-s handicapat, m-aş ofili, aş fi modest,
nesigur, temător, de parcă aş avea nevoie de ajutor.
Celorlalţi nu le-ar păsa,
dar eu am ales altceva.
Am ales să fiu puternic, să fiu un lider,
să rostesc cuvinte care să influenţeze planeta.
Vă spun eu de ce m-am născut
şi sper să vă inspire şi pe voi să aflaţi de ce v-aţi născut.
M-am născut să scap lumea de nesiguranţă.
Pentru că cineva nesigur face prostii.
Când credem că nu suntem de ajuns,
alergăm după validare în exterior
şi după obiecte exterioare prin care să ne împlinim.
(Aplauze)
Mulţumesc.
Eşti împlinit.
Am făcut un legământ ca terapeut:
să iubesc toate fiinţele umane, orice-ar fi făcut.
Pentru că adânc de tot,
am descoperit că fiecare om vrea doar să fie iubit,
chiar dacă-i dur, înfricoşător,
chiar dacă-i un pervers.
Surprinde-i în postura şi la momentul potrivit
şi-o să-ţi spună adevărul: vor doar să fie iubiţi.
Ştiţi de cine, cel mai mult?
Nu de mamele şi de taţii lor, nici de gardieni. Niciunul din ăştia.
Vor să se uite în oglindă şi să se poată iubi pe ei.
Dacă pricepi asta, atunci ai o şansă.
(Aplauze)
Dar n-ai voie să-ţi fie milă de tine.
Când te compătimeşti, te ofileşti.
Aici e o contradicţie:
autocompătimirea e opusul cruzimii faţă de sine,
când te autopedepseşti şi eşti propriul duşman,
repetându-ţi că părerile acelea negative
ar fi reale, că spun adevărul, că eşti şters, un ratat,
că n-o să realizezi nimic niciodată.
Autopedepsirea e cel mai periculos lucru pe care ai putea să-l faci.
Nu-ţi permiţi să te autocompătimeşti, nici să te autopedepseşti.
Trebuie să te iubeşti,
pentru că ultima lecţie de azi
va fi despre ce e închisoarea adevărată.
Nu are gratii, cabluri sau garduri electrice.
Închisorile adevărate nu au gardieni.
Închisoarea adevărată e aici sus.
Şi toţi o avem.
Toţi avem minţi care pălăvrăgesc şi şuşotesc întruna.
Ştiţi care-i salvarea voastră? Nu e în afara acestor ziduri.
Am cunoscut atât de mulţi oameni de mare succes şi faimă,
care sunt închişi,
pentru că-s blocaţi în capul lor,
autopedepsindu-se, autocompătimindu-se.
Adevărata libertate e să-ţi laşi mintea să cadă.
Şi soţia mea m-a învăţat că trebuie s-o laşi să cadă în inimă,
ca să coordoneze acest organ pulsatil
care face mai mult decât să trimită sânge în extremităţi.
Ce anume face?
Emite posibilităţi emoţionale infinite
de alegere a comportamentului, a vieţii, a atitudinii noastre.
Când te iubeşti,
fie că dormi într-o închisoare sau într-o vilă,
fie că eşti sătul
sau nu ştii când vei mai mânca,
atunci când te iubeşti, când înveţi să-ţi coordonezi emoţiile,
atunci şi numai atunci eşti liber.
Vă iubesc pe fiecare dintre voi. Vă doresc libertate între aceste ziduri.
Fiţi binecuvântaţi.
(Aplauze)