1600-tih, u zalivu Kejp Kod bilo je toliko južnih kitova
sa istočne obale SAD-a
da ste navodno mogli da hodate preko njihovih leđa
s jednog na drugi kraj zaliva.
Danas je ova brojka u stotinama i oni su ugroženi.
Poput njih, mnoge vrste kitova su se drastično smanjile u broju
zbog 200 godina lova na kitove
gde su ih lovili i ubijali zbog mesa, ulja i kosti.
Danas u svojim vodama imamo kitove
samo zbog pokreta "Spasimo kitove" iz 70-tih godina prošlog veka.
On je bio krucijalan za zaustavljanje komercijalnog lova na kitove
i zasnovan je na ideji da ako ne možemo da spasimo kitove,
šta onda možemo da spasimo?
To je na kraju bio test naše političke sposobnosti
da zaustavimo uništavanje okoline.
Početkom 80-ih, stavljena je zabrana na komercijalni lov kitova
koja je stupila na snagu kao posledica ove kampanje.
Ipak, u našim vodama je još uvek bilo malo kitova,
jer se oni susreću sa nizom drugih pretnji koje prouzrokuje čovek.
Nažalost, mnogi još misle da aktivisti za spasavanje kitova poput mene
rade ono što mi radimo samo zato što su ova stvorenja harizmatična i prelepa.
Ovo je zapravo medveđa usluga
jer su kitovi inženjeri ekosistema.
Oni pomažu da se održi stabilnost i zdravlje okeana
i čak pružaju usluge ljudskom društvu.
Popričajmo o tome zašto je spasavanje kitova ključno
za otpornost okeana.
Svodi se na dve glavne stvari:
izmet kitova i leševe koji trunu.
Kako kitovi rone u dubine da se hrane i penju se na površinu da dišu,
oni zapravo ispuštaju ogromne oblake fekalija.
Ova pumpa za kitove, tako se zove,
zapravo donosi bitne ograničavajuće hranljive sastojke iz dubina
na površinu, gde oni stimulišu rast fitoplanktona,
koji stvara osnovu za sve lance ishrane u morskoj vodi.
Zapravo, kada imate više kitova koji kake u okeanima,
to je veoma korisno za ceo ekosistem.
Kitovi su takođe poznati po tome što vrše neke od najdužih migracija od svih sisara.
Sivi kitovi iz Amerike se sele 16 000 kilometara
između plodnih područja za hranjenje i manje plodnih za porađanje,
do tamo i nazad, svake godine.
Dok to rade, oni prenose đubrivo u obliku svojih fekalija
od mesta koje ga imaju do mesta kojima je potrebno.
Jasno je da su kitovi veoma bitni za ciklus hranljivih materija
kroz okeane, i horizontalno i vertikalno.
Ali zapravo je kul to što su takođe veoma bitni i kada su mrtvi.
Leševi kitova su jedan od najvećih oblika otpada koji pada
sa površine okeana, i nazivaju se kitovim otpadom.
Dok ovi leševi tonu,
oni pružaju gozbu za oko 400 vrsta,
uključujući slepulju, ribu u obliku jegulje koja proizvodi sluz.
Tokom preko 200 godina lova na kitove,
dok smo bili zauzeti ubijanjem i uklanjanjem ovih leševa iz okeana,
verovatno smo izmenili stepen i geografsku raspodelu kitovog otpada
koji bi pao u dubinu okeana
i za posledicu smo verovatno doveli do niza izumrlih vrsta
koje su bile usavršene
i zavisile su od ovih leševa kako bi preživele.
Leševi kitova takođe prenose oko 190 000 tona ugljenika
iz atmosfere u dubinu okeana,
što je jednako količini koju proizvede
80 000 automobila godišnje.
Dubine okeana su ono što nazivamo "sudoperama za ugljenik",
jer zadržavaju višak ugljenika iz atmosfere
i tako pomažu odlaganje globalnog zagrevanja.
Ovi leševi takođe ponekad isplivaju na plaže
i pružaju obrok jednom broju grabljivica na kopnu.
200 godina lova na kitove očigledno je bilo štetno
i izazvalo je smanjenje u populaciji kitova
između 60 i 90 procenata.
Pokret "Spasimo kitove" je očigledno
bio bitan da se spreči nastavak komercijalnog lova na kitove,
ali moramo da obnovimo ovo.
Moramo da rešimo modernije i hitnije probleme sa kojim se suočavaju
ovi kitovi danas u našim vodama.
Između ostalog, moramo da sprečimo
da ih udaraju brodovi s kontejnerima kada su u područjima za hranjenje
i da sprečimo da se upliću u ribarske mreže
dok plutaju u okeanima.
Takođe moramo da naučimo da svoje poruke o sačuvanju stavimo u kontekst
kako bi ljudi zaista razumeli pravu vrednost ovih stvorenja za ekosistem.
Zato hajde da ponovo spasimo kitove,
ali ovog puta, ne samo zbog njih samih.
Uradimo to i zbog nas.
Hvala vam.
(Aplauz)