Na začiatku 17. storočia bolo v zátoke Cape Cod na východnom
pobreží USA toľko veľrýb,
že sa zrejme po ich chrbtoch dalo prejsť
z jedného konca zátoky na druhý.
Dnes sú ich len stovky a veľryby sú ohrozené.
Počty týchto, ale aj iných druhov veľrýb sa drasticky znížili
kvôli 200 rokom ich lovu,
keďže sa lovili a zabíjali kvôli mäsu, tuku a kostiam.
Dnes sú veľryby v našich vodách
len vďaka hnutiu na záchranu veľrýb v 70. rokoch,
vďaka ktorému bol zastavený komerčný lov veľrýb,
a ktorý bol zameraný na otázku, že ak nedokážeme zachrániť veľyryby,
tak čo dokážeme zachrániť?
Bola to skutočná skúška, či právne dokážeme
zastaviť ničenie prírody.
Na začiatku 80. rokov prišiel zákaz komerčného lovu veľrýb,
ktorý vstúpil do platnosti vďaka tejto kampani.
Veľrýb v našich vodách je však stále málo,
pretože musia bojovať s množstvom iných hrozieb od ľudí.
Žiaľ, mnohí si stále myslia, že ochrancovia veľrýb, ako som ja,
sa nimi zaoberajú len preto, že sú charizmatické a nádherné.
To je vlastne príliš málo,
pretože veľryby sú opravármi ekosystému.
Pomáhajú udržiavať stabilitu a zdravie oceánov,
a dokonca poskytujú služby ľudskej spoločnosti.
Povieme si, prečo je záchrana veľrýb rozhodujúca
pre schopnosť obnovy oceánov.
V podstate ide o dve hlavné veci:
výkaly a hnijúce mŕtve telá.
Pri potápaní sa do hĺbky za potravou a vynáraní sa za nadýchnutím
veľryby vypúšťajú obrovské kopy fekálií.
Toto takzvané veľrybie čerpadlo
prináša z hlbín oceánu dôležité živiny
do povrchových vôd, kde výkaly podporujú rast fytoplanktónu,
ktorý je základom všetkých morských potravových reťazcov.
Čiže veľryby vyprázdňujúce sa v oceánoch
majú blahodarný vplyv na celý ekosystém.
O veľrybách vieme, že patria k najďalej migrujúcim druhom cicavcov.
Veľrybovce sivé žijúce v Amerike migrujú 16 000 kilometrov
medzi produktívnymi oblasťami, kde jedia a menej produktívnymi oblasťami, kde
privádzajú na svet mladé, každý rok.
Pritom prenášajú hnojivá vo forme svojich výkalov
z miest, kde je ho dostatok, do miest, ktoré ho potrebujú.
Z toho je jasné, že veľryby sú veľmi dôležité pre kolobeh živín
v oceáne, a to tak horizontálne, ako aj vertikálne.
Skvelé je tiež, že veľryby sú veľmi dôležité aj po smrti.
Ich zdochliny patria k najväčším zvyškom z mŕtvych tiel, ktoré
padajú z povrchu oceánu, čo je takzvaný „veľrybopád“.
Pri klesaní tieto mŕtve telá
poskytujú hostinu pre vyše 400 druhov,
napríklad pre sliznatky, ktoré vyzerajú ako úhor a produkujú sliz.
Počas vyše 200 rokov lovenia veľrýb,
keď sme ich zabíjali a vyťahovali tieto mŕtve telá z oceánov,
sme zrejme zmenili počet a geografické rozšírenie týchto „veľrybopádov“,
ktoré klesali do hlbín oceánov,
a výsledkom je pravdepodobne vysoký počet vyhynutých druhov,
ktoré sa špecializovali a ktoré
bytostne záviseli od týchto mŕtvych tiel.
Vieme, že mŕtve telá veľrýb prenášajú okolo 190 000 ton uhlíka,
objem, aký vyprodukuje
80 000 áut za rok,
a to z atmosféry do hĺbky oceánu,
pričom hlbiny oceánu sú zásobárňami uhlíka,
pretože zachytávajú a udržiavajú prebytočný uhlík z atmosféry,
a tým pomáhajú odďaľovať globálne otepľovanie.
Niekedy tieto mŕtve telá tiež vyvrhne oceán na pláže,
čím poskytne potravu mnohým dravcom žijúcim na pobreží.
200 rokov lovenia veľrýb malo celkom určite zlý vplyv
a spôsobilo znižovanie populácie veľrýb
asi o 60 až 90 percent.
Áno, Hnutie za záchranu veľrýb
bolo dôležité pre zákaz komerčného rybolovu,
ale my musíme pokračovať.
Musíme sa venovať aktuálnejším, naliehavejším problémom, s ktorými veľryby
bojujú v našich vodách dnes.
Okrem iného musíme zamedziť tomu,
aby sa na svojich pastvinách zrážali s kontajnerovými loďami
a aby sa nezamotávali do rybárskych sietí
pri pohybe v oceáne.
Musíme sa tiež naučiť vysvetľovať naše posolstvo o ochrane prírody,
aby ľudia naozaj pochopili skutočnú hodnotu veľrýb pre ekosystém.
Poďme spolu znovu zachrániť veľryby,
ale tentokrát to urobme nielen pre ne.
Urobme to aj pre nás.
Ďakujem.