Az 1600-as években olyan sok barázdás bálna volt a Cape Cod öbölben
az Egyesült Államok keleti partjánál,
hogy szó szerint keresztül sétálhattál a hátukon
az öböl egyik végéből a másikba.
Ma a számuk százas nagyságrendben mérhető és veszélyeztetettek.
Hozzájuk hasonlóan sok bálnafajtának a létszáma drasztikusan csökkent
a 200 éves bálnavadászatnak köszönhetően,
ahol vadásztak rájuk és megölték őket a bálnahúsért, olajért és a bálnacsontért.
Jelenleg vizeinkben bálnák csak a 70-es évekbeli
Bálnamentő Mozgalomnak köszönhetően élnek.
Ez közreműködött a kereskedelmi célú bálnavadászat megállításában,
és azon az eszmén alapult, hogy ha nem tudjuk a bálnákat megmenteni,
mit tudunk megmenteni egyáltalán?
Ez végülis egy tesztje volt a környezetpusztítás megállítására
vonatkozó politikai képességünknek.
A 80-as évek elején tiltott volt a kereskedelmi célú bálnavadászat,
és ez ennek a kampánynak az eredményeként lépett hatályba.
Azonban a bálnák száma a vizeinkben még mindig alacsony,
mert egy sor egyéb ember által előidézett veszéllyel szembesülnek.
Sajnos, sok ember még mindig úgy gondolja, hogy a bálnavédők, mint én,
csak azért teszik, amit tesznek, mert ezek az élőlények karizmatikusak és szépek.
Ez valójában egy hátrány,
mert a bálnák az ökoszisztéma mérnökei.
Ők segítenek fenntartani az óceánok stabilitását és egészségét,
és még az emberi társadalomnak is nyújtanak szolgáltatásokat.
Beszélgessünk hát arról, hogy miért kritikus a bálnamentés
az óceánok rugalmassága szempontjából.
Ez két fő dologban foglalható össze:
bálnaürülék és rothadó tetemek.
Mivel a bálnák a mélybe merülnek étkezni és feljönnek a felszínre lélegezni,
valójában kiengedik ezeket a hatalmas ürülékcsóvákat.
Ez a bálnaszivattyú, ahogy hívják,
valójában lényeges ritka tápanyagokat hoz fel a mélyből
a vízfelszínre, serkentve ezzel a fitoplankton gyarapodását,
amely pedig minden tengeri tápláléklánc alapját alkotja.
Így valójában, a több bálnaürülék az óceánokban
igazán előnyös a teljes ökoszisztéma számára.
Szintén közismert, hogy a bálnák vándorlása a leghosszabb az emlősök közül.
A szürke bálnák Amerikán kívülre 16.000 km-t vándorolnak
a produktív táplálkozó- és a kevésbé termő ellési, vagy születési területek között,
oda-vissza minden évben.
Mialatt ezt csinálják, trágyát szállítanak az ürülékük formájában
az ebben bővelkedő helyekről olyan helyekre, ahol ez "hiánycikk".
Így egyértelműen, a bálnák igazán fontosak a tápanyagkörforgásban,
horizontálisan és vertikálisan egyaránt, az óceánokon keresztül.
De ami igazán klassz, hogy ők a haláluk után is igen fontosak.
A bálnatetemek az óceán felszínéről a mélybe hulló törmelék
legnagyobb formái közé tartoznak. Ezt hívják bálnaesőnek.
Mialatt ezek a tetemek süllyednek,
lakomát biztosítanak 400 páratlan fajnak,
beleértve az angolnaalakú, nyálkatermelő nyálkahalat.
Így a 200 éves bálnavadászat után,
mikor serényen gyilkoltunk és eltüntettük ezeket a tetemeket az óceánokból,
valószínűleg megváltoztattuk az óceán mélyére süllyedő
bálnaesők mértékét és földrajzi megoszlását.
Ez valószínűleg számos olyan faj kihalásához vezetett,
amelyek ezekre a tetemekre specializálódtak,
és túlélésük ezektől függött.
A bálnatetemekről tudjuk azt is, hogy kb. 190.000 tonna szenet szállítanak,
amely egyenértékű azzal,
amit 80.000 autó termel évente,
az atmoszférától a mély óceánokig,
és a mély óceánokat "széntartályok"-nak hívjuk,
mert megkötik és megtartják a felesleges szenet az atmoszférából,
segítve ez által késleltetni a globális felmelegedést.
Néha ezek a tetemek partra is sodródnak a tengerpartokon
és húst biztosítanak néhány ragadozó fajnak a szárazföldön.
A 200 éves bálnavadászat egyértelműen káros volt,
és a bálnapopulációkban
egy 60-90%-os fogyatkozást okozott.
A Bálnamentő Mozgalom nyilvánvalóan
közreműködött a kereskedelmi célú bálnavadászat visszaszorításában,
de ezt felül kell vizsgálnunk.
Azokkal a mai, nyomósabb problémákkal kell foglalkoznunk,
amelyekkel ezek a bálnák ma szembesülnek a vizeinkben.
Többek között, meg kell védenünk őket
a táplálkozási területeiken közlekedő konténerhajók általi "leszántástól",
és a halászhálókba gabalyodástól,
az óceánban való lebegésük közben.
Meg kell tanulnunk kontextusba helyezni a természetvédelmi üzeneteinket,
hogy az emberek valóban megértsék e lények igazi ökológiai értékét.
Tehát mentsük meg a bálnákat ismét,
de ezúttal ne csak az ő kedvükért tegyük.
Önmagunkért is tegyük!
Köszönöm.
(Taps)