Tijekom 1600-tih bilo je toliko puno glatkih crnih kitova u zaljevu Cape Coda,
na istočnoj obali SAD-a,
da ste mogli hodajući po njihovim leđima,
prijeći s jedne strane zaljeva na drugu.
Danas se oni broje u stotinama i ugrožena su vrsta.
Ali i drugim vrstama kitova je broj drastično smanjen
dvjestogodišnjim kitolovom,
tijekom kojeg su izlovljavani i ubijani zbog svojega mesa, ulja i usiju.
Kitovi su u našim morima danas
samo zbog pokreta "Spasimo kitove" sedamdesetih.
On je imao presudnu važnost u zaustavljanju komercijalnog kitolova,
a nastao je na ideji da ako ne možemo spasiti kitove,
što možemo?
Zapravo je bio test naše političke mogućnosti
da zaustavimo uništavanje okoliša.
Tako je ranih osamdesetih na snazi bila zabrana komercijalnog kitolova
kao direktan rezultat te kampanje.
Kitovi su u našim morima još uvijek malobrojni,
jer su suočeni s drugim opasnostima izazvanim čovjekovim djelovanjem.
Nažalost, mnogi smatraju da ljudi koji se bave očuvanjem kitova, kao ja,
rade taj posao samo zbog toga jer su ta stvorenja karizmatična i lijepa.
A to im nije kompliment
jer su kitovi inženjeri ekosustava.
Oni pomažu održati stabilnost i zdravlje oceana,
a pomažu i ljudskoj zajednici.
Pa, popričajmo zašto je spašavanje kitova kritično
za obnavljanje oceana.
Svodi se na dvije bitne stvari:
kitov izmet i lešine.
Kitovi rone u dubine kako bi se hranili, a na površinu dolaze kako bi disali,
pri tome ispuštaju ove ogromne fekalne oblake.
Ovi kitovi oblaci, tako se zovu,
zapravo donose esencijalne ograničene hranjive tvari iz dubine
na površinu vode gdje potiču rast fitoplanktona,
koji je temelj morskog prehrambenog lanca.
Tako da što više kitovi kakaju u oceanima
to je ekosustav bolji.
Kitovi su također poznati kao jedni od sisavaca s najvećim migracijama.
Sivi kitovi odlaze i do 16.000 kilometara od obala Amerike
između produktivnih područja hranjenja i manje produktivnih, teljenja ili rađanja
te natrag svake godine.
Pri tome, oni prenose gnojivo, u obliku svojeg izmeta,
od mjesta gdje je gnojivo nastalo do mjesta gdje je gnojivo potrebno.
Očito je da su kitovi zaista važni u cirkulaciji hranjivih tvari,
preko oceana horizontalno i vertikalno.
Ali ono što je zbilja zanimljivo je da su kitovi važni i kada su mrtvi.
Lešine kitova spadaju među najveće oblike 'ruševina'
što padaju s površine oceana, a zove se "kitov pad".
Kako lešina tone,
ona postaje gozba za 400-tinjak čudnovatih vrsta,
uključujući i sljepulju koja liči na jegulju i proizvodi sluz.
Tijekom 200 godina kitolova,
kada smo ubijali i ukljanjali ove lešine iz oceana,
vjerojatno smo izmijenili razmjer i geografsku distribuciju "kitovih padova"
u dubokim oceanima,
što je vjerojatno rezultiralo izumiranjem
brojnih vrsta koje su bile specijalizirane
i čije preživljavanje je ovisilo o tim lešinama.
Lešina kita transportira otprilike 190.000 tona ugljika,
(toliko proizvede 80.000 automobila u godini)
od atmosfere do dubokog oceana,
a duboke oceane zovemo "ugljični slivnici"
jer zadržavaju višak ugljka iz atmosfere,
i tako usporavaju globalno zatopljenje.
Ponekad te lešine izbaci more na plaže
pa one postanu hrana zemaljskim predratorima.
Dvjesto godina kitolova je očito bilo vrlo štetno
i uzrokovalo smanjenje u populaciji kitova
između 60 i 90 posto.
"Spasimo kitove" pokret
je imao presudnu važnost u zaustavljanju komercijalnog kitolova,
ali moramo preraditi taj stav.
Moramo izreći koji su to moderni problemi koji tište i s kojima se
kitovi suočavaju u našim vodama danas.
Između ostalog, potrebno je spriječiti
njihovo nasukavanje na kontejnerske brodove u područjima hranjenja,
te spriječiti njihovo zapetljavanje u ribarske mreže
dok plutaju oceanima.
Mi moramo naučiti kontekstualizirati naše poruke očuvanja,
tako da ljudi mogu razumjeti pravu vrijednost ovih stvorenja za ekosustav.
Zato, spasimo kitove ponovno,
ali ovoga puta, ne zbog njih.
Ovoga puta učinimo to zbog nas.
Hvala vam.
(Pljesak)